Released on www.Danishbits.org
Tänk på nåt fint och släpp sen tanken när jag räknat till tre.
Det där blir väl bra? Det får bli vår lyckoamulett för dagen.
En viktig fråga, Meg: Van Halen eller Bono? Bono, va?
- De där. - Så ska det låta.
Grymt! Ut med tungan nu.
Här har du frekvens och spänning.
Det är kiselsalt, inget man äter. Ös på, bara.
Nu ska vi ställa in en frekvens på den här manicken.
Titta nu noga på sanden, för där kommer det att hända häftiga grejer.
Okej... Är du redo att träffa din nya bror?
Tror du vi kommer att gilla varandra, som riktiga syskon?
Vi kommer att älska varandra hela bunten.
I detta stora, stora universum, detta ofantliga universum...
...bland alla bröder och systrar, mammor och pappor...
...så har han hittat oss. Och vi har hittat varandra.
Det är sällsynt. Och häftigt.
Okej... Det här är alltså vår kärlek.
- Var inte orolig. - Den är inte borta, bara invikt.
Kärleken finns alltid där. Även om du inte märker den...
...så finns den alltid där för dig.
Inte borta...
Bara invikt.
- Hej. - Hej, Meg.
Vi kan väl vara exklusiva?
- Va? - Det är mitt ord för dagen: "exklusiv".
Gillar du det?
Jag älskar det, tårtsmulan.
Kunde du inte heller sova?
- Varför gick du inte upp till mig? - Jag visste att du var här nere.
- Du har gjort mackor. - Och värmer mjölk.
Det här är mycket mjölk, Charles Wallace.
Det är bra att vara förberedd. Man vet aldrig vem som kommer på besök.
Det här är Michele Norris. I morgon är det fyra år sen -
- som NASA-forskaren dr Alex Murry försvann -
- bara en vecka efter uttalanden om...
De pratar om pappa.
...att han kunde färdas i universum med sinnet.
91 miljarder ljusår, på ett kick.
Myndigheterna låter meddela att man fortfarande inte har några spår.
Säg: "Hej, Meg."
Hej, Meg!
Hej, Meg.
Grattis på årsdagen! Om bara du också kunde försvinna
Han har varit borta i fyra år.
Han låtsas vara i yttre rymden, men sitter väl och trycker i Tijuana.
Det är säkert en kvinna inblandad. Eller en marsian...
Men ärligt talat måste det ju ha hänt nåt riktigt hemskt.
Tänk att lämna barnen så, just när de hade adopterat Charles Wallace.
De verkade så lyckliga. Meg var så driven förut, men nu är hon helt hopplös.
Fast pojken är skärpt. Men underlig. Väldigt underlig.
Det vore jag också om pappa hade rymt.
Ni borde skämmas!
Förlåt...!
Ni tror att elaka historier om andra ska få er att känna er bättre.
- Men det funkar inte, eller hur? - Charles Wallace!
Meg har mer potential i lillfingret än ni har i hela kroppen!
Hör du det, Meg?
Meg! Du kanske är hopplös -
- men du har större potential än nån annan här!
Nej, nej, nej...
Mamma var också töntig i din ålder -
- men nu är hon ju jättevacker!
Galenskapen är visst ett släktdrag.
- Vad sa du för nåt? - Jag fattar varför er pappa stack.
- Vem tror hon att hon är? - Du, Veronica...
Du står på tur, Charles Wallace.
Veronica Kileys föräldrar är på väg hit. De är oroliga för dotterns säkerhet.
Deras dotter är elak.
Du kastade en boll i ansiktet på henne.
JAMES JENKINS REKTOR
Du var en toppelev. Hade helt rätt inställning.
Men se på dig nu...
Du är aggressiv och avog, du stänger alla ute -
- och sen undrar du varför du inte är omtyckt.
Jag varken undrar eller bryr mig.
Det kanske är det som är problemet.
Jag har inget problem.
Du kan inte använda din försvunna far som en ursäkt för att bete dig illa.
Vad tror du han skulle säga om det här? Om han kom in genom dörren...
...vad skulle hända?
Världen skulle bli begriplig igen.
Hör på.
Jag menar bara att det har gått fyra år.
Troligen kommer han inte tillbaka.
Jag sa inte att du får gå, unga dam.
Skriv till rektorn och be om ursäkt.
Och till Veronica.
Mamma! Hon kallade Charles Wallace för galen!
Det är ingen ursäkt.
Pappa sa alltid att jag ska stå för det jag tror på.
Använd inte din pappa så där. Det är oschyst.
Han kommer inte tillbaka, eller hur?
Ge inte upp hoppet, gumman.
Jag visste att det var du. Kom in!
Vad det är mörkt och blåsigt i kväll.
- Är det där mrs Buncombes lakan? - Kanske det.
Ursäkta mig?
- Vilken skönhet! Ni måste vara dr Murry. - Ja, och...?
Vilket varmt hus ni har. Ni lyckas verkligen hålla mörkret ute.
Mamma... Mamma! Ska jag ringa polisen?
Nästan allt mörker, i alla fall.
- Du måste vara Meg. - Hur kan ni veta vad jag heter?
För att jag har sagt det. Var inte oroliga. Hon är min vän.
Ni kan kalla mig fru Vadå.
- Fru vem? - Nej, fru Vadå.
Fru Vem är typ en miljard år äldre och mycket visare.
Hur kan jag hjälpa er, fru Vadå?
Jag kom på henne med att stjäla lakan. Hon är ofarlig.
Du är sex år. Hur kan du veta om nån är ofarlig?
- Har jag nånsin haft fel? - Den dagen kommer, Charles Wallace.
Det tvivlar jag på. Han är en av de skarpaste tänkarna i modern tid.
Han är ett underbarn.
Men en begåvning är ingen prestation.
Det är hur man använder den som räknas.
Okej, men vi känner inte er och klockan är mycket, så...
Jaså, är den? Jag är så dålig på tid.
Fru Vilken brukar hålla ordning på sånt.
Okej, men saken är den att...
...barnen behöver komma i säng, så ni kanske kan komma tillbaka en annan gång?
Självklart ska jag det.
Jag vill bara säga en sak innan jag går.
Ni ska veta att vad som än händer...
...så åstadkom ni och er man något spektakulärt.
Vad pratar ni om?
Att tesserakter faktiskt existerar.
Va?
- Tesserakter? - Ja, som sagt, tesserakter.
Är det här nåt slags skämt? Ligger Veronica bakom det här?
Du har visst svårt att lita på folk.
- Jag är osäker på Meg, Charles Wallace. - Ge henne en chans.
Okej, du bestämmer.
Nu ska jag kila.
Jag lever för stormande nätter!
Gör aldrig om det där. Släpp aldrig in nån i huset utan vårt tillstånd.
- Och sluta prata med främlingar. - Det är de som pratar med mig.
- Du kan låta bli att svara. - Det vore ju oförskämt, Meg.
- Charles Wallace... - Hej, kompis!
- Hur är det? - Det är lugnt.
Goddagens, prinsessan.
- Där ser du. - Ja, var den du är.
- Var inte som jag. - Vad är det för fel med att vara som du?
Du kastar bra.
Veronica, alltså... Mitt i prick.
- Charles Wallace, Megs bror. Calvin, va? - Det stämmer.
Vad gör du här?
Jag vet inte.
Jag gjorde läxorna, när jag plötsligt kände att jag behövde komma hit.
Just hit. Är det konstigt?
Kanske lite.
Du blev hitkallad för att du är bra på diplomati.
- Vad behöver vi diplomati till? - Att du ställer frågan är svar i sig.
Nå, Calvin? Följer du med?
Visst, varför inte?
Bra, då går vi och träffar fru Vem.
Nej! Charles Wallace!
Gå inte in där.
Huset är fallfärdigt. Vi får inte vara där.
- Killen är visst helt orädd. - Ja, tyvärr.
Nej, säger jag. Vi får inte gå in, det är farligt.
Det är i princip den ofarligaste platsen i hela universum.
Titta!
Fru Vem, det är jag - Charles Wallace!
"Ett liv utan kärlek är som ett träd utan blommor och frukt."
Gibran, libanes.
Calvin, amerikan.
Fru Vem föredrar att inte tänka själv.
Det var oförskämt sagt, Charles Wallace.
Nej, hon har utvecklats bortom språket, så när hon behöver tänka -
- så fuskar hon och använder andras ord.
- Schyst att ge dem credit. - Fru Vem, det här är min Meg.
Okej...
Okej.
"Det är genom såret som ljuset kan komma in i dig."
Rumi, perser.
Stackars fru Vem. Vi har tröttat ut henne.
Hon måste ha varit väldigt sömnig.
- Hon anpassar sig fortfarande. - Till vad?
Beklagar, du är bara nästan redo att få veta det.
Vad hon än är, vad allt det här än är, så gillar jag det inte.
Du vänjer dig.
Nu går vi så att fru Vem får vila.
Vi träffar henne snart igen.
Charles Wallace, kan du skicka pepparn?
Tack.
De träffades på college. Hon var hans handledare.
Det är en riktigt fin historia.
Har han gjort det där?
- Han och mamma. - Häftigt. Vad betyder det?
Jo...
Jag är främst intresserad av det lilla.
Atomer, partiklar...
De osynliga energier som flödar i oss alla.
Lycka till.
Deras pappa är mer för det stora.
CENTRUM FÖR AVANCERAD RYMDTEKNIK
Tänk om det finns ett skäl till att vi är här.
Tänk om vi inte bara finns i universum, utan universum finns inom oss alla?
Ta kvantsammanflätning, till exempel.
Två elektroner som har suttit ihop, förälskade om man så vill -
- som får en hel galax mellan sig, sitter ändå på sätt och vis ihop.
En förening som förblir intakt trots det enorma avståndet.
Och våra senaste beräkningar visar att dessa fält förbinder oss -
- med andra dimensioner.
Dimensioner bortom gränserna för tid och rum.
Föreställ er bara -
- att vi i stället för att foga oss efter rumtiden, kan vika den.
91 miljarder ljusår, på ett kick.
Vi behöver inga raketer, inga rymdskepp eller nånting sånt.
Allt som behövs för att använda en tesserakt är att hitta rätt frekvens.
Det enda man behöver är sinnet.
Han ville röra vid stjärnorna, avslöja universums hemligheter...
...finna dess ursprung och skaka dess hand.
Du gick för långt. Du var för otålig. Du höll dig inte till planen.
Såg du inte på dem att de inte var redo för det?
Okej, Kate, de är inte redo, men vad ska vi göra då?
Ska vi vänta in dem? Vi står på randen till nåt spektakulärt.
Lyssna på mig.
För att uträtta storverk räcker det inte med att bara ha rätt.
Man måste vara storslagen också.
Och det är vi.
Borde vi inte hjälpa de andra på traven?
Jo.
Eller så spöar vi dem bara.
Ja, vi spöar dem. Det vore ju så kul.
Kom hit.
Herregud...
Jag tappade dig nästan. Vad rädd jag blev. Min galna, geniala forskare.
Du har så fint hår.
Va? Det har jag inte alls.
Säg inte så.
Okej.
Det här var jättetrevligt.
Din mamma är galet schyst.
Det är varmt hos er, det luktar gott och är fullt av...
Jag vet inte vad, men det är underbart.
Det är långt från underbart.
Mamma är där uppe och gör sig i ordning -
- för ännu ett samtal på skolan om hennes bångstyriga dotter.
Åh nej, inte nu... Kom hit!
- Bor du granne med Veronica? - Ja. Kom hit, är du snäll.
Skäms du för att visa dig med mig?
Troligt... Snarare tvärtom.
Hon lär säga till alla att du var hos mig. Jag vill bara bara skydda ditt rykte.
Så kom hit nu.
Hon har redan sett oss. Jag har inget att skämmas för.
Det säger du nu -
- men du vet inte hur det känns att bli hånad och förlöjligad för allt man gör.
Du skulle bara veta.
Lägg av, Calvin. Du är omtyckt av alla, till och med lärarna.
- Allt du gör är perfekt. - Säg det till pappa.
Du har åtminstone en pappa.
Ja, förlåt...
Du måste verkligen sakna honom.
Mer än nåt annat i hela universum.
Ska vi inte leta rätt på honom då?
- Jag har aldrig fattat vitsen med staket. - Vänta, vad gör du här?
Nu är det dags, hörni! Det är dags!
Nej, du ska vara där uppe!
"Du måste resa dig upp och ta för dig. Hur ska du lyckas om du aldrig försöker?"
Den kan jag! Outkast, amerikaner.
- Läget, fru Vem? - Jag har förberett dem, fru Vem.
Det var på tiden, min lilla krigare.
- Vem sa det där? - Inte Vem.
Vilken. Fru Vilken. Hon är den sista pusselbiten.
Visa dig, fru Vilken!
Så här?
Blir det bra?
Strålande. Perfekt!
Underbart!
Du har fel storlek, fru Vilken.
- Finns det nån fel storlek? - Nej, aldrig!
Låt mig bara säga att det är en ära att få vara ute på mitt första uppdrag.
Jag blev utvald för mina ord- och materialiseringsfärdigheter.
Vad är du?
Jag är en del av universum. Precis som du, Meg.
Vad vill du oss?
Jag är osäker på henne, Charles Wallace, men den här Calvin känns lovande.
Låt oss fokusera.
Vi hörde ett rop ute i universum. En människas rop.
Ett desperat rop.
Vi kunde inte avgöra varifrån det kom, så vi följde det hit, till dess mål.
Det förde dem hit, Meg. Till vårt hus.
Det måste ha kommit från pappa.
Lever pappa?
Vi tror det. Er pappa har lyckats med nåt enastående.
Ingen människa har nånsin färdats så långt ut i universum.
Men han kan sväva i fara.
Vi är här för att hjälpa er hitta honom.
- Varför skulle ni vilja göra det? - För att det är det vi gör!
Vi är krigare i godhetens och ljusets tjänst.
Ibland räddar vi, ibland vägleder vi.
- Man kan säga att vi är godhjärtade. - Sannerligen.
Vi behöver hitta honom så fort som möjligt.
Är du med?
- Slår vad om att hon säger nej... - Va?
Nej.
Nej, alltså ja. Ja, jag är med.
Det är klart.
Att jag är med vet vi redan, och Calvin har sagt att han följer med.
Har jag?
- Det har jag. - Kom då!
- Vi måste hämta mamma. - Vi hämtar henne sen. Jag lovar.
Var inte orolig, Meg. Att tessra är nästan helt naturligt.
- "Tessra"? - "Nästan"?
Vänta, vad händer?
Nej, Charles Wallace, gå inte dit!
Vi har ingen tid att förlora, Meg. - Kom, fru Vadå!
Du behöver bara hitta rätt frekvens och tro på dig själv.
Nu tar vi och letar upp din pappa.
Kommer du?
Tessra...
Är det här på riktigt?
Vi gjorde det, Meg! Vi tessrade på riktigaste riktigt!
- Varför har jag ont överallt? - Vi var i er trädgård, och nu...
- Det är på riktigt. - Kolla att hon mår bra.
- Ja, hon mår bra. - Vi sparkas inte, Vadå.
Jaså, det visste jag inte.
"Foten känner foten när den känner marken."
Buddha, nepales.
Nytt ord för dagen:
Strålglans.
Det här är min älsklingsplanet i hela galaxen.
Den heter Uriel. Vi tror att er pappa tessrade hit.
Var inte blyga, se er omkring.
Ja!
Seså, Meg.
Sätt fart.
Prata med dem!
Alla vet att blommor är bäst på skvaller i hela universum.
Visa en bild på din pappa och fråga om de har sett honom.
Hur ska vi kunna förstå varandra?
Försök åtminstone.
Jag är inte imponerad, Charles Wallace.
Tro på henne, fru Vadå.
Jag sa ju att det var för svårt för henne. Varför skulle hon med?
Hon hör dig, Vadå.
- Visst ja. - Jösses...
Nu fokuserar vi på att hitta hennes pappa.
Det här är vår pappa.
Kan ni hjälpa oss att hitta honom?
Snälla?
Jag förstår inte vad de säger.
Det gör jag. De talar färg.
Jaså, gjorde han?
På riktigt?
Där ser man.
Ja, han har varit här. De såg honom tessra hit.
Men han fortsatte att utforska, säger de.
Åt det hållet. Kom!
- Jag ska byta om. - Byta om?
- Vill du vara ensam? - Nej, det går bra så här.
Människor klär inte av sig nakna hur som helst, fru Vadå.
Tålamod, jag är inte klar än.
"Jädrar!" - Tucker, amerikan.
Nej!
Wow!
Häftigt!
Ett, två, tre...
Jag flyger!
Sträck ut armarna!
Alltså, hur kan vi flyga?
Det har med kontinuum- och strömningsmekanik att göra.
Det kallas för lyftkraft!
Vad är det där?
Calvin!
Vänner i ljuset, hjälp vår unga vän.
Det gick bra.
- Calvin! - Förlåt.
Jag är oskadd.
Du vet att jordvarelser behöver mer hjälp än de flesta, Vadå.
Du kunde ha förberett dem bättre.
Vi måste hjälpa dem att fokusera på ljuset i mörkrets närvaro.
Jag försöker faktiskt.
Men de är människor, väldigt begränsade.
Säg att du åtminstone hittade nåt där uppe.
Tyvärr inte. Deras pappa har rest vidare.
Och den där saken kom i vägen för oss. Den sprider sig snabbt, fru Vilken.
Vad är det för nåt?
Det kallas för Camazotz.
Hem åt en alltigenom ond energi...
...som kort och gott är känd som DET.
Ondska?
Vad för sorts ondska?
- Hur många sorter har du behov av? - Fru Vadå...
En ondska som sprider sig i hela universum.
På vår fortsätta färd måste vi till varje pris undvika den -
- och fokusera på att hitta er pappa.
Men vi vet ju inte var han är.
Vad ska vi göra?
"Kärleken ser inte med ögat, utan med känslan."
Shakespeare, britt.
Ja, vi tar hjälp av en siare! En siare kan avgränsa sökandet åt oss.
Vad är en siare?
En tämligen klarsynt individ, som stundom får inblick i framtiden.
Jag känner en som ser väldigt bra ut. Ser väldigt bra, menar jag.
Det låter ju ganska lovande.
Fruar, ta ett barn.
Vår färd fortsätter.
Hon är välbehållen.
Hon mår okej.
"Okej"? Efter en så magnifik tessring? Hon borde må strålande!
Alla andra strålar. Jag förstår mig inte på henne.
Jag förstår mig inte på den där flickan.
Här borta är det. Vänta bara, det är så häftigt.
Bor siaren här?
Wow... Du är i vår storlek.
Ni tre är så vackra.
Tack. Det är du också.
- Var är vi? - Orion.
Det glada mediets hem.
Är det här alltså din kille?
När man är över en miljard år behöver man inte etiketter på allt.
- Varför ska just jag ha ont, och inte... - Stråla?
- Du tessrar inte så bra. - På vilket sätt?
Jag varken känner eller ser nåt när vi tessrar.
Det kommer du inte att göra förrän du blir ett med universum och dig själv.
Men i nuläget verkar du inte ens vilja komma tillbaka som dig själv.
Skulle jag alltså kunna komma tillbaka som nån annan?
Som nån som jag gillar?
Förstår du...
...hur många skeenden och val...
...som har behövt äga rum sen universums födelse...
...för att just du skulle skapas...
...precis som den du är?
Det har jag nog aldrig riktigt tänkt på.
Då är det nog dags att du börjar göra det.
Vi är här!
Du klarar det, Meg. Håll bara balansen.
- Det här är fantastiskt! - Det är det inte alls.
Hallå, är det nån hemma?
Grym balans, fru Vem!
Nej, nej, nej...
Äntligen lite färg.
Vem där?
Objuden gäst väcker stor oro!
Jag ogillar visiter!
Vadå...
Jag måste skaffa en dörrklocka.
Du förstår uppenbarligen inte vikten av balans och måttfullhet...
...för Det glada mediet.
- Du låter som mamma. - Är din mamma baryton?
- Hur är det, Glada? - Tack bra, Vadå. Vad fin du är.
- Snygg svid. En personsvid, liksom. - Tack!
Du ser ut som en person.
Tack. Du ser inte så dum ut själv.
Tack, det är jordfärger.
Vi behöver din klarsyn.
Vi söker efter en man som är vilse i universum.
Min far.
Dr Murry.
Stilig karl.
Hur skulle jag kunna säga nej?
Okej då.
Tyngdpunkten i mitten. På ett ben, tack.
Okej. Nu hänger väldigt lite på moi.
Era energier avgör vad vi får se.
Bålen spänd, ryggen sträckt...
Axlarna ner...
Spänn stjärten.
Blunda.
- Du skämtar. - Ser det ut som att jag skämtar?
- I allra högsta grad. - Ja, lite.
Men det gör jag inte.
Det gör jag inte.
Ett försök till.
Slappna av i ansiktet...
...slut ögonen och öppna era minnen.
Tänk på er far.
Nej! Förlåt, det går inte.
Förlåt, men jag fattar bara inte -
- hur vi ska kunna hitta honom genom att tänka på honom.
Jag tänker på honom hela tiden.
Jag tror att vi behöver visa henne nåt, fru Vilken.
Hon behöver förstå vad som är möjligt.
Hon behöver veta vad som står på spel.
Slut dina ögon och se med mina.
Den här gången ska du inte titta bort.
Camazotz är DETS hemvist -
- men genom mörkret når DET mycket längre än så.
Också till er planet.
Det enda i universum som färdas snabbare än ljuset -
- är mörkret.
DET tar sig in i den plats inom oss där hopp och glädje bor.
Vi är glada att meddela att en av lärarna blir vår nya rektor.
Personen i fråga har fått utmärkelsen "årets NO-lärare" tre gånger.
James Jenkins. Välkommen fram, rektor Jenkins.
...och fyller den med avund...
...klander...
INGA KOLHYDRATER!
...smärta...
...och förtvivlan.
Hur står det till, gubbe?
Låt bli det där.
- Vad har du här? - Vad gör ni?
- Vet ni hur jag får slita för det där? - Håll käften.
84...
82...
82?
Försöker du ens, eller är du bara en idiot?
Om det här är det bästa du kan så är det patetiskt. Se på mig!
Det är patetiskt!
Det där gör DET.
En person i taget...
...tills rädslan tar över.
Och rädslan blir till vrede.
Och vreden leder till våld.
Och sen passeras en tröskel.
Om vi inte gör nåt snart så kommer mörkret att falla över hela universum.
Vi...
Vi söker efter krigare som kan ta striden mot DET...
...och ge oss hoppet åter.
Din far.
Min far?
Var en krigare. Klarar du det?
Jag ska försöka.
Din far verkar vara en bra människa.
Ska vi leta upp honom?
Bra... Okej.
Bra, bra, bra... Okej.
Nu står vi stabilt. Tyngdpunkten i mitten.
Du klarar det här.
Du väljer bara att inte göra det.
Men tänk om...
Tänk om han inte vill bli hittad.
Man får vara rädd för svaren, Meg.
Men man kan inte undfly dem.
Lita på mig.
Du vill inte sluta som jag, som en skäggig knäppgök som bor i en grotta.
Din far har inte glömt dig.
Det är du för viktig för.
- Är du redo? - Ja.
Tyngdpunkten i mitten. Var är han?
Okej...
Nu kommer en syn till oss.
Blomma i universum
Mitt lilla barn
Blomma
i universum
Kärlek... Det är frekvensen!
Bra, Meg.
Först kom han till Uriel.
Sen fortsatte han till Ixchel. Fortsätt, Meg.
Där är tant Djur!
Åh nej, han är på Camazotz.
Nej! Nej...
Jag är hemskt ledsen, Meg. DET hann före.
Vi trodde han kunde hjälpa oss i striden, men nu måste vi strida för honom.
Hur ska vi hämta pappa från Camazotz?
Vi kan inte tessra till Camazotz.
Vi kan bara tessra dit där det finns ljus...
...eftersom vi är ljus.
På Camazotz råder bara mörker.
Det här är inget sökande längre, utan ett räddningsuppdrag.
Vi måste återvända till jorden...
...prata med er mor...
...och tänka om.
Nej, jag återvänder inte utan pappa.
Det är bäst så, Meg. Vi behöver en plan.
Snälla! Jag har ju kommit ända hit. Vi är för nära för att vända om nu!
"Planering är ovärderligt." Churchill, britt.
Nej, nej, nej! Han har ont om tid! Vi får inte!
Vi måste rädda honom! Vi får inte ge upp! Det måste gå!
Vi får inte lämna honom!
Pappa!
Var är vi?
Var är fruarna?
Vilken skum plats.
Titta, fruarna!
Tack och lov. Jag har varit så orolig.
- Är ni helt oskadda? - Vi mår bra.
Misstar jag mig, eller talade du precis med egna ord?
Hon blir allt svagare. Jag och fru Vadå likaså.
Vad är det som är fel? Var är vi?
Camazotz.
Din önskan om att hitta din far styrde om vår tessring, bort från jorden.
Vi måste lämna planeten och har inte kraft nog att ta er med.
Vi kan nätt och jämnt tessra själva.
Ni måste fortsätta utan oss.
Ni måste finna er far.
Var medvetna om att ni kommer att prövas under varje steg på er väg.
Ni kommer att möta sånt som verkar bekant, men är okänt.
Här gäller det att vara misstänksam.
Vi tynar bort.
Kan vi inte åtminstone ge dem nåt som de har hjälp av?
Ja, gåvor! Jag älskar gåvor.
De är användbara i nöd -
- för de kan se det som är invikt.
Inte borta, bara invikt.
Meg... Bekymrade, problematiska Meg.
Min gåva till dig är dina brister.
Varsågod.
Är du medveten om att mina brister är mina dåliga egenskaper?
Säger du det?
Då ska det nog gå bra.
Min gåva till er är mina instruktioner.
Håll ihop.
Låt ingen skilja er åt.
Den här planeten har många ansikten -
- och ett enda grymt och ondsint sinne.
DET vill åt det starkaste ljuset inom oss. Ge inte vika.
Vi ger oss av nu. Var försiktiga.
"När bestämmas härnäst våra mötesstunder? I regn, i storm, eller blixt och dunder?"
Shakespeare.
Fortsätt. Vi ser på.
Vad händer?
Var är Charles Wallace? Han var ju här nyss!
Charles Wallace!
- Charles Wallace! - Charles Wallace!
Här lurar faror. Han är i säkerhet på andra sidan muren.
Vänta vid strömmen.
Ta er till muren.
Vad är det där?
- Ta er till muren! - Spring!
Det kommer närmare! Spring snabbare!
Där är muren!
Vi måste ta oss över muren!
- Spring snabbare! - Snabbare hjälper inte!
Calvin! Titta!
Titta vad den gör!
Den sliter upp saker och kastar över dem!
Ett femtiotal meter, hastigheten är...
- Vi kommer inte över den vägen! - Vi måste fortsätta, Meg!
Det här är enda sättet!
Litar du på mig?
Jag litar på dig!
Okej.
Spring, Calvin!
Hur kom du på det där med trädstammen?
Det är bara fysik.
Den klassiska gravitationsslungan.
"Bara fysik"?
Du vet inte hur fantastisk du är.
Eller hur?
Det var ju du som följde med mig.
Det hade du inte behövt.
Du behöver inte vara här.
Men det är du.
Det är du som är...
Du är fin i håret.
Tack.
Meg! Calvin!
Ni kom! Jag såg er inte.
Jag visste inget.
Jag har sett hus där nere. Kom!
Är pappa här nere?
Jag hoppas det.
Det luktar mat.
God, ugnsstekt mat.
Nån mer som är vrålhungrig?
Jag står inte ut med ljudet.
Rytmen är outhärdlig.
Kom hit. Håll för öronen.
Älskling! Middagen är klar.
Har ni gått vilse, barn?
Ni måste vara hungriga och i behov av tröst.
Jag har stek och potatis, och kakor av alla de slag.
Det skulle sitta bra.
Nej. Tack, det är bra.
- Kakor av alla slag! - Nej!
Lita inte på nån. Minns du inte?
Det förändras igen.
Är det fortfarande Camazotz?
De sa att planeten har många ansikten.
Tar de illa upp om jag snor deras käk?
Antagligen.
Hallå! Här är jag!
Här är jag!
Hallå!
Hallå, vänner!
Hallå, vänner. Hej!
- Hur är läget? - Vem är du?
Jag är ingen särskild. Ni kan kalla mig Red. Och ni är...?
Jag heter Calvin. Det här är Meg och det här är Charles Wallace.
Då är ni Alex Murrys barn!
- Känner du min pappa? - Ja, för tusan!
- Jag träffade honom alldeles nyss. - Var?
Vi har letat. Kan du ta oss till honom?
Javisst. Eller nej, inte riktigt, men han har nog jobbat klart snart.
Han är en upptagen man. En riktig arbetsnarkoman, men det vet ni förstås.
Sätt er! Ta det lugnt. Här händer ingenting.
Är ni hungriga?
Allt är gratis.
Helt och hållet, utan hakar.
Är ni hungriga?
Jag tar chansen.
- Vad är det, lilla vän? - Det smakar...
...sand.
Jaså?
Min smakar inte sand. Smaka.
Det är bara sand!
Jag anade att du var som jag, Charles Wallace.
Att du var speciell. Och det är du också.
Du klarade provet. Så enkelt är det.
Så enkelt som att 1 x 2 är 2. 2 x 2 är 4.
3 x 2 är 6.
- 4 x 2 är 8. - 5 x 2 är 10.
6 x 2 är 12. 7 x 2 är 14.
- Vad håller ni på med? - 8 gånger 2 är 16.
- Vi vill träffa pappa nu. - Jag ska ta dig till honom.
Charles Wallace, ta min hand. Snälla.
Nej tack.
Och du, Meg...
Tack för allt. Du tog honom till oss.
Nej, stanna!
- Min lillebror! - Charles Wallace!
Charles Wallace!
- Charles Wallace! - Flytta på er!
Charles Wallace!
Det där var skoj. Välkomna till Centrala centralintelligensen.
Låt bli honom!
Slappna av. Om ni inte gör motstånd blir det mycket lättare, jag lovar.
Snälla Charles Wallace! Han är farlig. Vad har han gjort med dig?
- Håll tyst, Meg! - Ja, håll tyst, Meg.
Förlåt, Red. Meg ska jämt krångla.
- Hon är lite avvikande. - Ja, det märks.
Men det avvikande är desto mer intressant. Eller hur, Charles Wallace?
Så typiskt dig att försöka komma till undsättning, Calvin.
Alltid lika hjälpsam, överdrivet gladlynt och inställsam -
- för att folk inte ska se att du bara är en börda för din far och alla omkring dig.
Patetiskt.
- Det är inte alls därför. - Så klart det är.
Varför annars ge dig ut på en löjlig resa med folk du knappt känner?
Nu räcker det, Charles Wallace! Nu slutar du!
Det räcker när DET säger att det räcker.
- Sitt. Det här klarar jag själv. - Det tvivlar jag inte på, lille vän.
Vill ni träffa DET, den glada sadisten?
- Helst inte. - Inte den tonen!
Jag beklagar.
Vi är här för att träffa pappa. Minns du det?
Din pappa. "Blomma i universum, mitt lilla barn..."
Nej. Du menar nog din pappa.
Han som övergav dig, han som hellre var varsomhelst i universum än hos dig.
Varför vill du ens träffa honom?
Nåja...
Jag önskar att jag kunde ta dig till honom, men det kan jag inte.
- Han är borta. - Det är han inte alls!
Du har rätt, han är inte borta. Men ändå ser jag honom inte.
Han är inte borta.
Bara invikt.
Vad är det?
Vad ser du?
Topologisk ordning.
Fraktaldimension.
- Smart. - Ja, det är hon.
Meg...
- Meg. - Pappa...!
- Pappa! - Meg.
Pappa.
Är det här en illusion? En dröm?
Det är jag, pappa. Det är jag.
Jag har saknat dig så.
Min fina Meg.
Jag har saknat dig vareviga sekund.
Få se på dig.
Pappa...! Hej, pappa.
Hur länge har jag varit borta, gumman?
Hur länge har jag varit borta?
Fyra år.
Du lämnade oss för fyra år sen.
Nej.
Nej. Nej, nej...
Det är omöjligt.
Nej, så var det inte.
Jag lämnade er inte, gumman. Det skulle jag aldrig göra.
Jag har varit fången här.
Hur kom du hit? Det är för farligt här. Hur kom du hit, Meg?
Du ropade på oss, så vi kom.
Vi är här för att ta med dig hem, pappa.
"Vi"?
Min vän Calvin och Charles Wallace följde med mig.
Charles Wallace? Är min lilla pojke här?
Var är han? Mår han bra?
DET har gjort nåt med honom.
Charles Wallace... Är det du, min son?
Son? Det beror på vem du frågar.
Låt mig få en ordentlig titt på dig.
- Gick det bra? - Ja.
- Charles Wallace... - Du ser inte ut som jag föreställde mig.
- Jag är inte imponerad. - Charles Wallace...
Du...
- Vad har DET gjort med dig? - DET har visat mig min potential.
Jag kan se svagheten hos varje själ. Din själ, till exempel...
Du vill så desperat ha en betydelse i universum...
...att du överger din familj utan att blinka.
Jag lovar att det inte är sant.
Det spelar ingen roll. Nu går vi och träffar DET.
- Nej, nej... - Jo, jo.
Kom nu, så jag slipper släpa dit er.
- Okej, men det räcker med mig. Ta mig. - Nej, pappa.
- Nej! - Jag måste, gumman.
Vi vill inte ha dig! Dig har vi ju redan haft.
Sluta!
Ta tag!
- Släpp oss! - Sluta klösa i väggarna. DET väntar.
- Ni har inget hyfs! - Sluta! Snälla, sluta!
Gör inte så här!
Snälla, gör inte så här!
Det här är ditt fel, mr Murry!
Hör du mig, Meg? Meg! Vakna, Meg! Stå emot!
Ge inte vika för mörkret. Vakna, gumman. Vakna!
Vakna, Meg! Stå emot, gumman.
Andas! Andas, Meg!
Släpp taget. Låt henne ge vika. Ge upp!
Så här går det när man sätter sig själv före sin familj.
Snälla Charles Wallace, jag gör vad du vill.
Charles Wallace är inte här just nu.
Och även om han vore det skulle du vara maktlös.
Du har inget som vi vill ha.
- Förutom henne. - Nej...
Förlåt mig.
Vakna, Meg! Vakna!
Kom igen.
Du har gett mig ljuset åter, Meg. Nu kanske jag kan tessra igen.
Kämpa på, stanna hos mig.
Det fungerar!
Det fungerar.
Meg. Meg, gumman...
Vi ska hem igen. Vi ska hem igen.
- Alldeles strax. - Charles Wallace...
Andas. Andas.
Mörkret har tagit honom. Vi kan inte ta honom med oss.
Om vi inte ger oss av nu är vi fast här för alltid.
Hur kunde du? Hur...?!
- Vi måste, Meg. Annars förgör DET oss. - Hur kunde du lämna honom?
- Jag återvänder och hämtar honom. - Hur kan du lämna honom igen?
Jag måste! Jag får inte förlora båda mina barn!
Nej! Jag vägrar lämna min bror!
Nej! Sluta! Sluta!
Jag vägrar tessra utan honom!
Sluta!
Jag kommer, Charles Wallace.
Välkommen.
Du gjorde rätt som kom till oss.
Visst mår du bättre nu?
Det ser så ut.
Jag har känt dig länge.
Det känns bra att äntligen ha dig här.
Charles Wallace.
Charles Wallace!
Hej, Meg.
Vi visste att du skulle komma.
Det finns inget vi gillar så mycket som dumdristighet.
- "Vi"? - Så oförskämt av mig...
Meg, det här är DET!
Välkommen till universums allra mörkaste sinne.
Imponerande, inte sant?
Det kan man ju också kalla det.
Vi skulle ha nytta av en tjej som du. Vad säger du?
Gör du oss sällskap?
Nej tack.
Titta noga på henne. Hon är en bättre version av dig.
Hon skulle utan tvekan bli populär. En toppelev. Rektorn skulle älska henne.
Antagligen Calvin också.
Hon behöver inte bara finnas i din fantasi. Jag kan göra henne verklig.
Du ville ju komma tillbaka som nån annan. Gör oss sällskap, så blir du som hon.
Hon är perfekt.
Nej!
Passa dig så att vi inte gör likadant med dig!
Vi struntar i vems syster du är.
Vi är ditt enda val, men snart vill vi inte veta av dig.
Det känns säkert bekant. Ingen i skolan gillar dig.
Din pappa stack utan att ens säga hej då.
Allt dåligt som du tycker om dig själv är sant.
"Det är genom såret som ljuset kan komma in i dig."
Var en krigare.
Klarar du det?
Min gåva till dig är dina brister.
Jag är medveten om mina brister.
Jag är slarvig.
Fumlig.
Jag litar inte på nån.
För det mesta hatar jag mig själv.
Jag är impulsiv...
...och misstänksam.
Men ändå...
- ...älskar du mig. - Va?!
- Eller hur, Charles Wallace? - Håll tyst!
Det gör inget. Det är få som förstår hur klent ljus egentligen är.
Det är få som inser att "kärlek" bara är ett ord.
Ett tomt, betydelselöst ord.
Du kan göra mig illa, men jag älskar dig ändå!
Och du älskar mig!
Därför värmer du mjölk till mig på ovädersnätter.
Därför tittar du till mig på rasten.
Därför ville du hitta pappa, för att göra mig lycklig!
Därför vågade fruarna tro på mig, för att de kände din kärlek.
Och du ska älska mig, för jag förtjänar att älskas!
Sluta! Sluta nu!
Jag älskar dig! Jag älskar dig, Charles Wallace!
Sluta!
Snälla... Jag älskar dig, tårtsmulan.
Ingen kärlek!
Bara mörker...!
Meg!
Meg?
Meg...
Vakna, Meg.
Snälla Meg, vakna.
Blomma
i universum
Mitt lilla barn
Fruarna.
De är tillbaka!
- Charles Wallace, ditt ljus har återvänt. - Du klarade det, Meg.
Jag försökte.
Jag visste hela tiden att du kunde. Jag tvivlade inte en sekund.
Jag utnyttjade mina brister, som du sa.
Och vilka ljuvliga brister.
Jag är så stolt över dig, Meg. Universum är ljust i natt tack vare dig.
Du har gjort DET svagare och gett er jord och alla dess invånare en ärlig chans.
Du kan vara stolt. Några av våra bästa krigare har kommit från jorden.
Einstein, Curie, Gandhi...
Austen, Kahlo, Schindler...
Nelson Mandela, Maya Angelou...
...och nu Meg Murry.
Jag?
Va?
Alla som är beredda att möta mörkret -
- och ta fram det bästa hos sig själva i ljuset - för världens skull.
Här lämnar vi er.
Ni ska bli krigare på jorden.
Det är dags, Meg...
...för dig att tessra åt oss alla, och hitta hem.
Va?
Jag?
Ska jag tessra?
"I morgon kommer vi att vara fler."
Miranda, amerikan.
Adjö, mina kära.
Farväl, mina små krigare.
På återseende.
Vi ses där hemma!
Du gjorde det, Meg! Du tessrade så att det stod härliga till.
Pappa!
- Hej. - Du klarade det.
Ja, det gjorde jag.
Mamma!
Hej.
Mår du bra?
- Ja, pappa, jag mår bra. - Bra.
Förlåt, Meg.
Jag...
Jag ville skaka universums hand.
När jag borde ha hållit din.
Jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig också.
- Charles Wallace, har du varit ute? - Mamma!
Okej...
Tack. Vad är det här?
Vänta... Sover jag? Drömmer jag?
Nej, du sover inte.
Det är viktigt att du förstår det.
- Varför det? - För att Meg har med sig nåt till dig.
Förlåt för att det tog sån tid.
Jag är så hemskt ledsen.
Hur...?
- Var...? - Dina beräkningar.
De gav oss universum.
Jag ska nog gå hem nu.
Säkert?
Ja.
Det är en del jag behöver säga till pappa.
Nu kanske jag äntligen kan göra det.
Tänk att jag skulle behöva resa runt hela universum för att komma dit.
Får jag ringa dig sen?
Visst.
Jag visste att du skulle klara det.
Jag älskar dig.
Alltid.
Jag har ett nytt dagens ord, pappa. Det är "hem".
Tack.
ETT VECK I TIDEN
Översättning: Karl Hårding Svensk Medietext
Ansvarig utgivare. Eric Broberg Walt Disney Company Nordic AB