MOTEL KENTUCKÁ HVĚZDA, VOLNÉ POKOJE
Byli jste někdy uvězněni v kleci?
A teď nemám na mysli opravdovou klec s mřížemi a zámkem.
I když s tou už mám také zkušenosti.
Mluvím o imaginární kleci,
kterou si stavíme ve snaze ochránit se.
V takové kleci jsme byli s Robem uvěznění,
když nám bylo deset.
Předtím než jsme odkryli klíč, který nás osvobodil.
A předtím než jsme poznali to úžasné stvoření,
které nám navždy změnilo život.
SOUKROMÝ POZEMEK, NEVSTUPOVAT!
Pro lásku vašeho života…
Neplakej.
- Byla to velmi chytrá… - Nemá smysl plakat.
- A hlavně její rodině. - Pláč jí život nevrátí.
- Ježíš řekl: „Jdu… - Ano.
ŠKOLNÍ AUTOBUS
Podívejme se. Naše Kentucká hvězda.
Jaký to je být hvězdou?
Billy, to on nemůže vědět.
Hádej co? Tohle není Kentucky. Tohle je Florida.
Jo. Ty nevíš, jak být hvězda nikde, jasný?
Koukni na něj. Je celej polezlej vyrážkou.
Je fakt nechutnej.
Co to děláte, pane Nelsone?
Tady není zastávka, pane Nelsone.
Tohle je školní autobus.
Já vím.
Jsi vyparáděná jak na párty. Tohle není párty bus.
Nemůžu za to, že chodíte jak trhani.
Promiň. My to tak nemysleli.
Jak se jmenuješ?
Sixtine.
Sixtine? Co je to za jméno?
Jako ta kaple.
Co tak zíráš?
Jo, co tak zíráš, ty kopřivko?
Jdeme.
Vidíme svět stejně.
Tady je Bůh, jak stvořil Adama jen pomocí doteku.
To se tím Michelangelo snažil říct.
MICHELANGELOVO STVOŘENÍ
Páni!
A Michelangelo to ani nechtěl namalovat.
Myslel si, že je lepší sochař než malíř.
- Věřil bys tomu? - Ani náhodou.
Celý strop je freska.
- Víš, co je freska? - Ne.
To znamená, že malíř tam přijde
a maluje na vlhkou omítku.
MOTELOVÁ RECEPCE
Uklidila jsi všechny pokoje pořádně?
Copak jsem někdy neuklidila všechny pokoje pořádně?
Když nad tím přemýšlím, tak asi ne.
Tak prostě předpokládejme, že jsem všechny pokoje uklidila pořádně.
Ušetří nám to čas.
Nebuď drzá. Neplatím tě za rozumování.
Vždyť mi skoro neplatíš.
Nazdar, kámo.
Kde tu najdu masáže?
- Masáže? - Jo.
Vypadá to, že tu jsou masáže?
Tak to tu máte velké nedostatky.
Masáže…
Jmenuji se Sixtine Baileyová.
To je hezké jméno.
Děkuju.
Jsem z Filadelfie v Pensylvánii, nachází se tam i Zvon svobody
a nesnáším jih, protože tady žijí ignoranti.
A v Listeru už bydlet nebudu. Táta pro mě příští týden přijede.
Dobře…
Děkuji, že ses představila, Sixtine Baileyová.
Můžeš se posadit,
než řekneš nějakou další hloupost.
A teď k testu, co jste psali minulý týden.
Moc se vám to nepodařilo.
Tak se společně podíváme na to, kde jste chybovali.
Začneme…
- Mami, nejde mi to. - Ukaž mi to.
To zvládneš vyřezat.
Ukážu ti to. Není to těžké.
Netřes s tou postelí. Máma má velké bolesti.
Nebolí mě to, Roberte.
Neunavuj se vyřezáváním.
To nic. Jen učím Roba pár věcí, co umím.
Tak. Teď to zkus ty.
Vidíš, už víš, co máš dělat.
Tvé ruce to ví.
Pomáhá, když vystrkuješ jazyk.
Robe, jdi do ředitelny.
Robe?
Robe Hortone?
Pan Phelmer tě chce vidět.
- Rozuměl jsi? - Ano, madam.
Billy, já to viděla.
Ahoj, Robe. Jsi v pořádku?
- Ano, pane. - Máme trochu starost.
Jde o tvoje nohy. Můžu se na ně podívat?
- Ano, pane. - Dobře.
To nevypadá moc dobře, co?
To vůbec nevypadá dobře.
Věc se má tak, Robe.
Někteří rodiče, nebudu zmiňovat jména,
se bojí, že ta vyrážka je nakažlivá.
Nakažlivá…
To znamená, že i ostatní žáci by to mohli chytit.
Řekni mi pravdu, synku.
Užíváš ty předepsané léky?
- Mažeš si to? - Ano, pane.
Budu k tobě upřímný, Robe.
Možná by bylo dobré, abys pár dní zůstal doma.
Chvíli počkáme, než léky zaberou,
a jakmile bude ta noha lepší, zase se vrátíš do školy.
- Souhlasíš? - Jo, souhlasím.
Dobře. Skvělé. Uděláme to takhle.
Napíšu dopis tvým rodičům…
Tedy tvému otci.
Dáme mu vědět, co se děje. A ty mu vyřiď,
že kdyby měl nějaké otázky, ať mi zavolá, dobře?
- Ano, pane. - Dobře. Tady máš.
Tak utíkej. Brzy se zase uvidíme.
Všichni máme problémy.
ŘEDITEL
- Děkuju. - Není zač, madam.
- Jak se jmenuješ? - Rob Horton.
Těší mě, Robe Hortone.
- Já jsem slečna Millsová. Co to máš? - Ale nic.
Můžu se podívat?
To se podívejme. To jsi kreslil ty?
Ano, madam. Nic to není.
Tak nevypadá nic. Jsi velmi nadaný, Robe.
Chci vidět víc.
Nechceš mi zítra přinést ukázat další obrázky?
Nemůžu. Pan Phelmer chce, abych zůstal pár dní doma
kvůli mým nohám.
Ani já to neměla v páté třídě lehké.
Já to chápu.
Až se vrátíš, určitě se zastav.
- Slibuješ? - Ano, madam.
Vrať se, odkud jsi přišla, nulo.
Hej! Nech ji být.
S kým to mluvíš?
S kým si myslíš, že mluvíš?
Řekl jsem, ať ji necháš být.
Donutíš mě?
Není tu jiné místo k sezení.
Jinak bych si sem nesedla.
Dobře.
Jak se jmenuješ?
Rob Horton.
Něco ti řeknu, Robe Hortone.
Neměl bys utíkat.
To přesně chtějí. Abys utíkal.
Nesnáším to tady.
Tohle je hrozný zapadákov s blbými učiteli.
Nikdo v celé škole neví, co je Sixtinská kaple.
Já to vím.
Co?
Vím, co je Sixtinská kaple.
To určitě. To ti tak věřím.
Je tam obraz Boha, který tvoří svět, jak se píše v Genesis. Je to v Itálii.
Jsou to obrazy na stropě. Říká se jim fresky.
Teď nemusím chodit do školy kvůli nohám.
Mám tu vzkaz.
Ředitel, pan Phelmer,
říká, že ostatní rodiče mají strach, že to, co mám, je nakažlivé.
Chci to taky chytit.
Prosím.
Prosím, ať to taky chytím.
Nechytíš. Není to nakažlivé.
- Prosím. - Není to nemoc. Je to jen kůže.
Kde bydlíš?
V motelu. Kentucká hvězda.
Bydlíš v motelu?
Jen dočasně. Než se dáme dohromady.
Přinesu ti domácí úkoly.
Přinesu ti je do motelu.
Není to nic nakažlivého.
Já to vím.
Už jsem to jednou ředitelovi říkal.
Jo.
Chceš zůstat doma?
Domluvím si s ním schůzku.
Seženu potvrzení od doktora, že to není nakažlivé.
Dobře.
Ale pár dní to nechám být.
- Dobře? Ať si můžeš vydechnout. - To by bylo fajn.
Musíš se bránit.
Těm klukům.
Já vím, že nechceš, ale musíš se bránit,
jinak tě nenechají na pokoji.
Dobře.
Tak jo.
Mezitím mi tu můžeš pomoc.
Pomůžeš mi se zametáním a uklízením.
Beauchamp mi dává zabrat. Nevím, kdo si myslí, že je.
Nemůžeš si najít práci jinde?
Podej mi mastičku.
Myslíš, že Beauchamp je nejbohatší na světě?
Ne, patří mu jen tenhle maličkatý motel a lesy.
Jen předstírá, že je bohatý.
Tak jo. Hotovo.
- Můžu jít ven? - Ne.
Nechci, aby ti tak drahou mast smyl déšť.
Běž se umýt. Dáme si večeři.
Jednou budeme mít dům s pořádným sporákem.
Pak uvařím něco dobrého.
- Tohle je dobré. - Sněz, kolik chceš. Já nemám hlad.
Nevypadá to jako motýl.
To tedy ne. Vypadá to jako ryba.
Ale já jsem vyřezával motýla.
Ale dřevo mělo jinou představu.
Nikdy nevíš, co z toho vyjde.
Dělá si to, co chce, a ty se necháváš vést.
Pokračuj. Měl bys tu rybu dokončit.
Pusť mě!
No tak, synku.
No tak, už jsi pracant. Musíš vstávat.
- Víš ty co? - Ne.
Něco ti řeknu. Radši bych uklízela v prasečáku
než po některých lidech.
Prasata tě aspoň trochu respektují.
Na co tak civíš?
Proč nejsi ve škole?
- Nevím. - Jak to myslíš, že nevíš?
Nekrč tu rameny
jako nějaký pták, co chce uletět.
Chceš se živit uklízením motelů?
Přesně tak. Tuhle práci nechce nikdo.
Jsem jediný blázen, co do toho šel.
Uč se, nebo skončíš jako já.
Řekni mi, proč nejsi ve škole.
Kvůli tomu, že mám osypané nohy.
- Jak dlouho už to máš? - Chvíli.
Řeknu ti, jak to vyléčit.
A nemusíš k žádnému doktorovi.
To je smutek.
Všechen ten smutek se ti usadil v nohách.
Nechceš ho pustit do srdce, kam patří.
Musíš ten smutek pustit nahoru.
Podle ředitele je to nakažlivé.
Pak nemá moc rozumu.
Má hodně diplomů,
které má pověšené na zdi.
Vsadím se, že žádný nemá na rozum.
Musím uklidit další pokoje.
Nezapomeneš, co jsem ti říkala, že ne?
- Ne. - Co jsem říkala?
Pustit smutek nahoru.
Přesně tak. Ten smutek musí vystoupat nahoru.
VCHOD DO MOTELU
Hej, kopřivko!
Už jde tvoje holka, kopřivko!
- Ahoj. - Ahoj.
Tady máš domácí úkoly.
Díky.
Ptala se na tebe učitelka výtvarky. Měla ve vlasech lepidlo.
MOTEL KENTUCKÁ HVĚZDA
Proč se to tu jmenuje Kentucká hvězda?
Protože majitel, Beauchamp,
měl koně jménem Kentucká hvězda.
To je pitomý jméno pro motel na Floridě.
Musí být naprostý idiot.
Tak dobře.
Je tu tygr.
- Kde? - Pojď.
Musíme projít lesem.
Aha, tak mi půjčíš nějaké oblečení.
- Stejně se mi to mé nelíbí. - Tudy.
Proboha!
Promiň. Moc návštěv k nám nechodí.
Panejo.
- Odkud je máš? - Vyrobil jsem je.
Michelangelo,
muž, který namaloval Sixtinský strop,
byl i sochař.
Jsi sochař.
Jsi umělec.
Ne.
Je to…
Perfektní.
Je to jako koukat do dřevěného zrcadla.
Na co koukáš?
No tak.
Dej mi nějaké oblečení, ať můžeme za tygrem.
Tady máš.
Dovolíš? Mohl bys odejít, prosím?
Jasně.
A teď mi ukaž toho tygra.
Tady vyrostla moje máma.
Přímo tady v Listeru.
Vždycky říkala, že jestli se odsud dostane,
tak už se sem nevrátí.
Ale vrátila se.
Protože můj otec měl poměr se sekretářkou.
Jmenuje se Bridget.
Neumí ani psát na počítači.
Což je dost blbý, když je sekretářka
a neumí psát na počítači.
Přijede si pro mě.
Brzy. Asi příští týden.
Rozhodně tu nezůstanu.
Nebojíš se, že si zničíš boty?
Ne, ty boty nesnáším.
Nesnáším všechno oblečení, co mě máma nutí nosit.
Tudy.
Bydlí máma s tebou?
- Ne. - Kde je?
Moje máma si otvírá obchod v centru.
Má to být obchod s uměním.
Přinese do tohoto zapadákova trochu kultury.
Mohla by nabízet i tvoje dřevěné sochy.
Nejsou to sochy. Jen trochu vyřezávám. To je celé.
- Ne, jsou to sochy. - Musíme být potichu.
Beauchamp nechce, aby sem lidi chodili.
- Tohle je jeho pozemek? - Jo. Všechno je jeho.
Motel, les, všechno.
Všechno vlastnit nemůže.
A stejně je mi to fuk.
Ať si nás chytí. Ať nás zavřou do vězení.
Je mi to jedno.
Ale když nás zavřou, neuvidíme tygra!
- Kde je tvoje máma? - Musíme být potichu.
Nemusím být potichu! Chci vědět, kde máš mámu!
Ty nevíš, jak mluvit s lidmi.
Řekla jsem ti o tátovi, mámě a Bridget
a ty jsi jen mlčel.
Nechceš mi nic říct o své mámě.
Tak si to nech pro sebe.
I toho blbýho tygra!
Je mi to fuk!
Počkej! Počkej!
No?
Je mrtvá. Moje máma je mrtvá.
Dobře.
Tak kde je ten tygr?
Je hned tady za tím.
Je nádherný.
Nechoď příliš blízko. Nemuselo by se mu to líbit.
- Je to jako v té básni. - Co?
Říká se v ní: „Tygře, tygře jasně planoucí,
lesem černým za noci.“
To je přesný.
Jasně plane.
Jo.
- Co tu dělá? - Nevím.
- Asi je Beauchampa. - K čemu ho má?
- Jako mazlíčka? - Nevím.
Rád se na něj dívám. Možná on taky.
To je sobecké.
Nemůže být zavřený v kleci.
Není to správné.
My s tím nic nezmůžeme.
Můžeme ho pustit. Můžeme ho osvobodit.
To ne. Podívej na ty zámky.
Přeřežeme je.
- Ne. - Musíme ho pustit.
- Ne. Není to náš tygr. - Ale musíme ho zachránit.
Přijíždí auto! To je Beauchamp!
Musíme jít. No tak!
Jede za námi?
A přestaň krčit rameny. Nesnáším to.
Štve mě, jak to pořád děláš.
Vypadáš jako pitomý pták, co mává křídly!
- Robe. - Ano?
- Kde jsi byl? - V lese.
Už máš hotové všechny úkoly?
Ano.
Dobře. Koho to tu máš?
Tohle je Sixtine.
Sixtine…
- To je tvoje? - Ano, je.
- Bydlíš poblíž? - Prozatím.
- Vědí vaši, že jsi tady? - Chtěla jsem zavolat mámě.
Telefon je v prádelně.
V prádelně?
Nemáme na pokoji telefon.
Můžu poprosit o drobné?
Jo.
Mám jít s tebou?
Ne, najdu ho. Moc vám děkuju.
- Asi to bude pěkný číslo. - To jo.
Proč má tvé oblečení?
Měla na sobě šaty.
Tak do lesa nemohla.
Dobře.
Tak šup dovnitř.
- Namažeme ti nohu. - Dobře.
- Máma už jede. - Tady máš oblečení.
- Jak to, že nemáš telefon? - Nemám komu volat.
Ráda se dívám nahoru.
I mí rodiče.
Tak se seznámili.
Prohlíželi si strop Sixtinské kaple,
nedívali se na cestu
a vrazili do sebe.
Proto se jmenuju Sixtine.
Hezké jméno.
Jak zemřela tvoje máma?
Na rakovinu.
Jak se jmenovala?
Nemám o ní mluvit.
Proč ne?
Proto.
Táta říká, že nemá smysl o ní mluvit.
Říká, že je navždy pryč
a my s tím nic nenaděláme.
Proto jsme se odstěhovali z Jacksonvillu.
Všichni o ní chtěli mluvit.
Přestěhovali jsme se, abychom se pohnuli dál.
To je máma.
Zítra přijdu zase.
Naplánujeme, jak toho tygra pustíme.
Sissy. Zlato, co se děje?
Co tady děláš?
- Proboha! Co to máš na sobě? - Oblečení.
Sissy, jsi jako bezďák. Nastup si.
Ty budeš Rob.
- Jaké máš příjmení? - Horton.
Horton? Jsi příbuzný s poslancem Hortonem?
Poslancem?
Ne, madam. To si nemyslím.
Sissy, nastup si.
Vůbec mě neposlouchá.
Poslouchá jenom svého otce.
Toho lháře.
Ty jsi lhářka! Ty lžeš!
Sixtine! Panebože!
- Zapni si pás, slečinko! - Já vím!
Caroline.
Jmenovala se Caroline.
- Už? - Ne, ještě ne.
Ještě počkej.
- Už? - Ano, do toho. Zapoj to.
Tady máš.
- Páni! - Dobrá práce, od obou.
RECEPCE
VÝROBNÍK LEDU, TELEFON, CHLAZENÉ NÁPOJE
Byl jsi někdy v zoo?
Byla jsem jednou v Sorley. Hrozně to tam páchlo.
Myslíš, že zvířatům vadí, že jsou zavření v klecích?
Nikdo se jich na to asi neptá.
A je špatné držet zvířata v kleci?
Když jsem byla malá, táta mi koupil papouška v kleci.
Byl to aratinga zelený.
Byl tak malý, že se mi vešel do dlaně.
Viděla jsem, jak mu buší srdce.
Díval se na mě a takhle u toho kroutil hlavou.
Říkala jsem Cvrček, protože pořád zpíval.
- A co se mu stalo? - Pustila jsem ho.
- Pustila jsi ho? - Jo.
Nechtěla jsem, aby byl v kleci, tak jsem ho pustila.
Co se stalo pak?
Táta mi nařezal.
Řekl, že jsem tomu papouškovi nepomohla.
Jen dala hadovi večeři.
Takže už jsi ho nikdy neviděla?
Občas se objeví v mých snech,
kde poletuje a zpívá.
Proto si pořád broukáš?
Možná.
Vím o něčem, co je v kleci.
A kdo ne?
Ne! Ještě jsme neskončili!
Uděláš, co ti řeknu, bez odmlouvání.
Dobře.
Podívejme se.
Máme nového zaměstnance?
Ne, pane.
Co? Pracuješ zadarmo? Dobře. To rád slyším.
Ano, pane.
Nemáš být ve škole?
- Nebo už máš po maturitě? - Jsem nemocný.
Určitě už máš školy plný zuby, co?
Maminka už ti nemůže určovat pravidla.
Tak si je určuješ sám, co?
Poslouchej.
Mám teď rozdělaných několik obchodů.
Víc než dokážu zvládat.
Říkal jsem si, jestli takový chytrý kluk jako ty
si nechce trochu přivydělat.
Jo? Řeknu ti, o co jde.
Máš rád zvířata?
Jasně, že jo. Kdo nemá rád zvířata, že?
Ale máš rád divoká zvířata?
Před pár dny jsem si koupil divoké zvíře.
Takové divoké zvíře, kterému bys nevěřil,
že ho mám přímo tady.
A mám s ním plány. Velké plány.
Jen potřebuju…
aby se o něho někdo denně staral.
Chápeš mě?
- Ano, pane. - Dobře.
Pojď. Jedeme na projížďku.
- Ukážu ti, o čem mluvím. - Musím zametat.
Říká kdo?
Myslíš svýho neschopnýho taťku?
On tu není šéf. Není ničí šéf.
Já jsem šéf.
Takže když řeknu: „Jdeme“…
Ty odpovíš: „Dobře.“
Tak jdeme.
Dobře.
Naskoč.
Ukaž, vezmu to. Dám to dozadu.
To nic. Je to jen maso.
Nic to není. Utři si ruce.
Neuvěříš, co ti ukážu.
- Ne, pane. - Cože?
Ne, pane. Nebudu tomu věřit.
Nech ty oči zavřené. A nepodváděj.
Už tam skoro jsme.
Nekoukej se.
Dobře.
Dobře. Máš je zavřené?
- Ano, pane. - Dobře.
Tudy.
Už to bude.
Nepodváděj. Nikdo nemá rád podvodníky.
- Ano, pane. - Dobře.
Otevři oči. Řekni mi, co vidíš.
- To je tygr! - Přesně tak.
Král džungle.
A je jen můj.
Páni! On patří vám?
Přesně tak.
Jeden známej mi dlužil peníze.
Zaplatil mi tygrem.
Tak obchodují skuteční chlapi. Platí tygrem.
Přesně tak. Skuteční muži obchodují v tygrech.
Přesně tak.
- Co s ním chcete udělat? - Ještě jsem se nerozhodl.
Možná, že ho dám
přímo před Kentuckou hvězdu,
mohlo by to zvýšit zisky z motelu. Hodnej kluk.
Nebo ho prostě zabiju.
Možná ho stáhnu z kůže a udělám si tygří kabát.
Umíš si mě představit v obřím tygřím kabátu?
Kruci, fakt by mi slušel.
No, ještě jsem se úplně nerozmyslel.
Ale je s ním spousta práce.
Musí dvakrát denně jíst maso.
A to bude tvůj úkol.
Potřebuju, abys ho chodil krmit.
A pokaždé ti dám dva dolary.
Co ty na to?
Jak dostanu maso do klece?
To ti hned ukážu.
Dívej se.
Vidíš ty klíče?
Vidíš tady ten malej klíč s červeným písmenem „F“?
Ostatních klíčů si nevšímej,
protože tyhle otevírají klec,
ze které by vylezl velkej tygr a sežral tě.
Rozumíš?
Takže si vezmeš klíč s červeným „F“.
Půjdeš k těmto dveřím.
Otevřeš tady ten zámek, takhle.
Jo. Vyndáš maso.
A házíš mu to po jednom, takhle.
Sakra!
Nic na tom není.
- Jak se jmenuje? - Jméno?
Nemá jméno. Nemusíš pojmenovávat něco,
čemu jen házíš maso, hlupáčku.
Pojď sem. Představím tě. No tak.
Tak jo, tygře.
Vidíš toho prcka?
Ode dneška tě krmí on, ne já. Jasný?
Má klíče. Vezmi si ty klíčky.
Klíče má on, ne já. Rozumíš?
Dobře.
Teď se znáte.
Jsi v pohodě?
- Ano. - Jo?
Tak jo, o něj se nestarej.
To bude dobrý. Stejně je hloupej.
Dobře. Pojď sem.
Tohle je jen mezi námi.
Nikdo další o tom vědět nemusí, jasný?
Dobře. Vezmi si tenhle pytel masa.
A někam ho schovej.
Zítra ti přinesu další pytel s masem.
A mezitím…
Budeš držet jazyk za zuby. Jasný, chlapče?
To jsi ty, Robe Hortone?
Ano, madam.
- Jsi v pohodě, Robe? - Ano, madam.
Na co hledíte, slečinko?
Je to moje učitelka výtvarky.
- Jsi v pohodě, Robe? - Už vám řekl, že je v pořádku.
Tak s těma svýma fialovýma vlasama
můžete zase odfrčet, slečinko.
Určitě se pak za mnou stav.
- Máte otevřený poklopec. - Řekl jsem, abyste…
Víš, co jsem ti říkal.
- Ano, pane. - Dobře.
Hej, lepro!
Tady ti jde tvoje holka!
- Dáš jí pusu? - Jo. Dejte si pusu.
Jdeme za tygrem.
Tygři jsou ohrožený druh.
Musíme ho zachránit.
Musíme být opatrní. Počůral Beauchampa.
- Opravdu? To je skvělý. - Hrozně smrděl.
To si jen značkoval své území.
Značkuje si, co mu patří.
Ten tupec si neuvědomuje, že ten tygr ho má v hrsti.
Pozor, ať na tebe nezaútočí.
Nezaútočí.
Tygři útočí, jen pokud mají hlad.
Tak tenhle hlad nemá.
Jak to víš?
No není pohublý, nebo jo?
Nevypadá hladově.
- Klíče. - Cože?
Mám klíče od klece.
- Jak? - Beauchamp.
Najal si mě, abych ho krmil, a dal mi klíče.
Dobře.
Tak odemkneme klec a pustíme ho.
- Ne. - Zbláznil ses?
Venku není bezpečno. Není to pro něj bezpečné.
Kamarádka Willie May pustila papouška
- a skončil jako kořist. - Co?
To nedává smysl. Tohle je tygr, ne pták.
A nevím, kdo je Willie May a je mi to fuk.
Nezabráníš v tom, abych ho pustila.
Zvládnu to i bez klíčů. Klidně ty zámky sama uřežu!
- Nedělej to. - Nedělej to!
Nemůžu se dočkat, až si pro mě táta přijede.
Až přijede, vezmu ho sem
a pustíme toho tygra. To uděláme jako první.
Ne.
Dostanu tě odsud.
Slibuju.
Mám tě.
Držím tě.
- To je strašné. Strašné. - Co?
Není to správné.
Co to děláš? Zbláznila ses?
Teď vidí na hvězdy.
Podívej. Tam je Velký vůz.
- Kde? - Tam.
Vidíš ho?
Jo. Vidím ho.
Vypadá trochu jako medvědí ocas.
Máš pravdu.
Velký vůz patří do souhvězdí Ursa Major.
To znamená Velká medvědice.
Myslím, že také vidí medvědici.
Jo, vidí.
Vidíš?
Byla to správná věc.
Viděl jsi padat tu hvězdu?
Jo, bylo to fakt rychlý.
Kdyby se tygr a medvědice poprali, kdo by vyhrál?
Tygr.
Zvlášť kdyby to byl náš tygr.
Musím zavolat mámě. Bude zuřit.
Půjdu s tebou.
- Ahoj. - Ahoj. Koho tu máš?
Tohle je Sixtine.
Sixtine, Willie May. Ta, o které jsem ti říkal,
- že měla papouška a pustila ho. - A co?
A nic.
Prostě jsem měla papouška.
Proč se tu schováváte a strašíte lidi?
Nechci nikoho strašit.
- Willie May tu pracuje. - Přesně tak.
Víš co?
Já tě znám. Nemusíš se mi představovat.
Máš zlost.
Máš v sobě tolik vzteku.
Poznám to. Většinu života jsem měla taky vztek.
- Nemám vztek. - Jo, jasně.
Tak jsi vzteklá lhářka.
Tady máš.
Vy jste se hledali, až jste se našli.
Chlapec, který drží smutek v nohách, a ty,
plná hněvu.
Ze které to létá jako blesky.
Vy jste tedy dvojka.
Kolik měříte?
188 cm.
Musím domů.
Ale nejdřív ti dám radu.
Jemu už jsem pár rad dala. Jsi připravená?
Nikdo tě nezachrání.
Musíš se zachránit sama.
Myslím, že je prorokyně.
Cože?
Prorokyně.
Jsou po celém stropě v Sixtinské kapli.
Jsou to ženy, ke kterým Bůh promlouvá.
Prorokyně. To dává smysl.
Zase jsi byl s tou holkou v lese?
Ano.
Pojď sem, synku.
Kde se tu vzalo to maso?
Beauchamp.
Beauchamp?
Sotva mi platí, abychom přežili, a teď nám dává shnilé maso.
Myslí si, že nejsem dost chlap na to, abych sám sehnal jídlo?
Já mu ukážu.
Měl bych mu ukázat.
Pracuju skoro zadarmo!
Dává nám shnilé maso!
Shnilé maso!
K čertu s ním!
- Horký, přesně jak ho máš ráda. - Díky, zlato.
Co? Je heřmánkový. Ten máš nejradši.
Je výborný.
Tak co je?
- Něco pro tebe mám. - Ne.
Vyrobila jsem to speciálně pro tebe.
Páni!
Nechápu, jak to děláš. To je nádhera.
- To jsem já a tohle ty. - To vidím. Děkuju.
Miluju tě.
Tati…
Ne. Teď ne.
Koukej, Robe.
Nikdy v životě jsem neviděla krásnější barvu zelené.
Není dokonalá?
Ano. Vypadá jako původní zelená.
První, kterou Bůh vymyslel.
Přesně tak. První zelená.
Nebo tu zelenou udělal jen pro tebe.
- Myslíš? - Možná.
Ty a já vidíme svět stejně.
O čem se to bavíte?
- O zelené. - O zelené.
Jo, a pak…
- Ahoj. - Ahoj.
Kde máš kamarádku?
Ve škole. Ale dnes je krátké vyučování.
Proč se chováš tak divně?
Něco jsem ti vyrobil.
Ty jsi mi něco vyrobil?
Vážně?
Ale musíš natáhnout ruku a zavřít oči.
Ani náhodou.
Můžeš otevřít.
Nemusím se dívat. Vím, co to je.
To je Cvrček.
Ale musíš se podívat a říct, jestli vypadá stejně.
Já musím jen zůstat černá a umřít.
No tak, podívej se.
To je přesně on.
To je on.
Už o něm v noci nemusíš snít.
Přesně tak.
Kdo tě naučil takhle vyřezávat?
Moje máma.
Naučila tě to skvěle.
To ano.
Vím, že dřevěný pták nenahradí toho skutečného.
To je pravda, ale…
Ukonejší mé srdce úplně stejně.
Táta pro mě až do odpoledne nemá práci.
Říkal, že ti můžu ráno pomoct.
Dobře…
Určitě najdu něco, s čím mi můžeš pomoct.
Nemůžu za to, že jsi švorc!
Přišel jsi za mnou a teď mi dlužíš hodně.
Plus úroky!
Tak něco vymysli, jinak to bude mít následky.
- Dobře. - Myslím to vážně.
Hej!
Kde je prorokyně?
- Willie May, kde je? - Vysává.
Máma zjistila, že jsem do školy nosila tvé oblečení.
Mám malér. Už sem nemám chodit.
Nemusíš se pořád hádat.
Když jim to neoplatíš, dají ti pokoj.
Chci se hádat.
Chci jim to oplácet.
Někdy si začnu. Ani nevím proč.
Zeptám se prorokyně, co máme dělat s tygrem.
Ne. Nemůžeš se na to ptát.
Nemám to nikomu říkat,
zvlášť ne Willie May.
Potřebujeme odpovědi.
Podívejme na vás dva.
Co to máte v ruce?
- To vyřezal Rob? - Ano.
Vypadá jako živý.
- Vypadá jako ten, kterého jste pustila? - Úplně přesně.
Já…
- Rádi bychom se vás na něco zeptali. - Tak se ptejte.
Kdybyste věděla o něčem v kleci,
o něčem velkém a krásném, co je zavřené v kleci
bez jakéhokoli důvodu,
a měla klíče od klece, pustila byste to?
Panebože. Co v té kleci máte?
- Tygra! - Cože?
Tygra.
- Ježíši. - Je to pravda!
Dobře.
Zaveďte mě za tím tygrem v kleci.
Tudy!
Tak jo. Zpomalte trochu.
Snažím se s vámi držet krok.
Kam jdete? Tady byste neměli…
Pane na nebi!
Nejde pochybovat o síle Boha,
když dokáže stvořit něco takového.
Který blázen drží tygra v kleci?
- Patří Beauchampovi. - Beauchampovi.
Pokud existuje někdo, kdo nepotřebuje tygra,
tak je to Beauchamp.
- Zatracený blázen. - Vidíte?
Není to správné, že?
Tak jako s tím papouškem,
jak jste ho pustila.
Papoušek je jedna věc.
Ten tygr patří Beauchampovi, to je něco jiného.
Řekněte Robovi, ať tu klec odemkne a pustí ho.
To nemůžu.
Co ten tygr bude dělat, když ho pustíte?
Jak přežije?
Žijí tu panteři a ti dokážou přežít.
Už tu žádní nejsou.
Neříkáte to, čemu věříte. Nemluvíte jako prorokyně.
Protože nejsem žádná prorokyně. Jen říkám pravdu.
Pro toho tygra nemůžete nic udělat,
nechte ho být.
- Ale to není správné. - To s tím nemá co dělat.
Někdy je jedno, co je správné.
Nemůžu se dočkat, až si pro mě přijede táta.
On ví, co je správné.
Přijde sem a toho tygra osvobodí.
Táta pro tebe nepřijede.
To teda přijede.
Ne, nepřijede. Je to lhář. Jak říkala tvoje máma.
Ty jsi lhář. Nenávidím tě.
Všichni ve škole tě nenávidí. I učitelé.
A doufám, že už tě nikdy neuvidím.
Ona to tak nemyslí.
Nic z toho nemyslí vážně.
Přestaň.
Poslouchej mě.
Myslíš, že nechci vidět toho tygra na svobodě?
Jo.
Ráda bych viděla, jak tam odsud vyjde
a udělá si z Beauchampa večeři.
Jak se mu pomstí za to, že ho držel v kleci
a zatáhl tě do toho.
Za to, že ti dal klíče od klece.
No tak.
Jdeme odsud pryč.
Zemřela.
Sixtine! Musím ti něco říct.
Nebavím se s tebou.
- Přišel jsem ti říct o tygrovi. - Co s ním?
- Pustím ho. - To neuděláš.
Udělám.
Udělám to, Sixtine. Udělám to pro tebe.
Ale ne.
Nazdárek.
To je ten tupec?
Jsi na procházce?
- Tak mluv, chlapče! - Ano.
Vím, jak trávíš čas.
Běháš za holkama, co? To je můj člověk.
To je tvoje holka?
Ne, není.
Jak se jmenuješ, zlatíčko?
- Sissy. - Sissy. To je moc hezké.
Tohle jméno stojí za to, abys za ní běhal.
Mám pro tebe další zboží.
Nechám ho za kanceláří.
A vynech z toho svého tatínka, jo?
Ano.
Dobře.
Mám ještě nějakou práci s tvým tátou…
Vyhýbejte se malérům, dobře?
- Ano. - Tak jo.
Moc mě těšilo.
Mě taky, Sissy.
To je ale trapák.
Možná není největší pitomec na světě, ale vsadím se, že je s ním příbuzný.
Bojí se. Bojí se toho tygra.
- Proto ho musíš krmit ty. - Jo. Máš pravdu.
Promiň… Za to, co jsem řekl o tvém tátovi.
Nechci o tátovi mluvit.
To je jedno. Teď záleží na tygrovi.
Jdeme. Pojďme ho pustit.
Rychle! Rychle!
Pospěš! Ještě ten druhý zámek.
Teď otevři ty dveře.
Už dva dny nic nejedl.
- Určitě má hlad. - No a?
- Co když nás sežere? - Nesežere. Jsme jeho osvoboditelé.
Tak jo.
Jdi stranou.
No tak.
Jsi volný.
Vylez!
Tak upaluj!
Vidíme svět stejně.
Zemřela.
Pláč jí život nevrátí.
Vylez z té klece.
Slyšíš mě? Vylez!
Vylez!
Slyšíš mě? Vylez! Vylez z té klece.
Vylez!
Už jde. Koukej.
Běž! Buď volný!
Páni.
Vidíš?
Bylo to správné.
Jo. Bylo to správně.
- Je volný! Dokázali jsme to! - Je volný. Dokázali jsme to!
Sixtine. Sixtine!
Jsi v pořádku?
Nevím. Něco mi vyrazilo dech.
No tak. Jdeme.
Ne!
Panebože.
Co jsi to udělal?
Jsi lhář.
- No tak. - Lháři.
Nekecám. Já tam nebyl.
- Kecáš. - Viděl jsi, kde to bylo.
No tak, Beauchampe. Nebudu se s tebou prát.
No tak.
No tak! Pojď sem!
Ne!
Co jsi to udělal?
Byl tak krásný.
Byl nádherný.
Nezasloužil si být zavřený v kleci.
Zasloužil si svobodu.
Co jsi to udělal?
Ty jsi ho zabil!
- Musel jsem. - Byl to můj tygr. Ty jsi ho zabil!
Zabil jsi mi tygra! Byl můj!
Nenávidím tě! Tebe nepotřebuju!
Potřebuju ji! Potřebuju ji!
Vyslov její jméno!
Řekni to!
Caroline!
Potřebuju ji.
Taky ji potřebuju.
Ale nemáme ji.
Ani jeden z nás.
Poslouchej.
To jediné, co máme…
jsme my dva, dobře? S tím si musíme vystačit.
Nebudu brečet.
To je v pořádku, synku.
To je v pořádku. Bude to dobrý.
Dostaneš se z toho. My oba.
Nepůjdeš natlouct i mně, že ne?
Ne.
Dobrá trefa.
Teď je v nebi.
Bude v pořádku.
Jste v pořádku?
- Bude v pořádku. - Jo.
Měl jsi pravdu.
Táta pro mě nepřijede.
A… je to v pohodě.
To předtím jsem tak nemyslela.
Není pravda, že bych tě nenáviděla. Vůbec ne.
Jsi můj nejlepší kamarád.
To je v pohodě.
To je tvoje?
Je krásný.
Nech si ho.
Jestli chceš.
Roky jsem si říkala, jestli jsme tu klec měli otevírat,
ale vím, že jsme museli.
Pořád slyším ten výstřel,
jako by to bylo včera.
Myslela jsem si, že mi pukne srdce, když ho zabili.
Ale nepuklo.
Ten den jsem se začala na život dívat z jiného úhlu.
Byla jsem vděčná za to, co jsem měla,
a smířená s tím, co se nikdy nevrátí.
Toho dne jsme se osvobodili z našich klecí.
Zjistili jsme, že některé věci
nejdou schovávat pod zámkem napořád.
Třeba vzpomínky a zlomené srdce.
A tygři.
PODLE KNIHY KATE DICAMILLOVÉ