Mamma...
Lille venn...! Hva gjør du oppe?
- Jeg liker ikke rommet mitt. - Gjør du ikke?
Du venner deg til det, skal du se. Jeg fikk heller ikke sove.
- Hva ser du på? - Gamle bilder. Vil du se?
- Vet du hvem det er? - Nei.
- Det er jeg. - Det ser ikke ut som deg.
Men det er det. Det er mamma. Jeg har også vært liten.
Nå er du gammel.
- Hvor gammel da? - Kjempegammel.
Gjett!
Minst... 21.
- Om jeg bare hadde vært det. - Vis meg hvordan pappa så ut.
Vi har ingen bilder. Han er ikke så flink til å spare på bilder.
- Vis et bilde av meg da jeg var liten. - Du er liten... og fantastisk.
Og du skrek ikke like mye som lille- søsteren din. Nå spiser vi frokost.
Abonnement.
Jeg vil ha en skål.
- Den er for liten. - Den får holde.
Kundeservice.
Kundeservice...!
Hver gang jeg trekker deg ut, vokser du ut igjen.
- God morgen. - Kundeservice!
- Jeg vil beholde det gamle nummeret. - Ikke spis på gulvet, Foster.
Og gjerne i dag, for... Akkurat. Takk.
Ikke sitt på gulvet, Foster...!
Hva er det her? Plastfrukt? Har vi ikke noe virkelig frukt?
Pokker...
- Bøkene skal stå i bokhyllen. - Jeg har ikke rørt dem.
Ha det.
- Kjører du dem ikke til skolen? - Ikke i dag.
- Henter du dem da? - Foreldremøte.
Hvorfor har du ikke sagt noe?
Ikke begynn å gråte nå...! Ha det.
- Hallo...! - Pappa!
- Så tøft! - Dere får dele.
Kom og se på tv.
- Så fint det har blitt! - Det kommer seg.
"Kommer seg"? Det er jo alt kjempefint.
- Har du sett notene mine noe sted? - Jeg vet at vi pakket dem.
- Ja, men nå finner jeg dem ikke. - De kan ha havnet i spisestuen.
Nei. Jeg har pakket opp hver kasse, og de er bare borte.
Vi skal nok finne dem.
Dalton! Hvor er du?!
Pass henne.
- Hva har skjedd? - Falt du ned fra stigen?
Hva gjorde du på stigen...?!
- Gikk det bra? Hvor gjør det vondt? - I beinet.
Kan du røre på det?
Slo du deg i hodet også...?
Du får ikke gå opp hit. Ingen flere oppdagelsesferder, det er farlig.
- Unnskyld. - Greit. Kan du støtte deg på benet?
Hva holder du på med? Du skremte oss. Gikk du på oppdagelsesferd?
RENAIS NOTER
Ingen flere oppdagelsesferder opp dit nå.
Ikke engang superhelter er uovervinnelige. Vær forsiktig.
God natt.
- Hadde du satt eskene oppe? - Gi deg, Josh.
Jeg hater å føle meg hjelpeløs. Unnskyld. Jeg fikser en lås i morgen.
Bra. Det er farlig. Vi burde kanskje binde ham.
Jeg går til dyrebutikken i morgen.
- Beklager at jeg var sur. - Det merket jeg ikke.
Jeg prøvde å jobbe...
...men Cali våknet etter en halv time og ville ikke sove igjen.
Jeg fikk ikke gjort noe.
Jeg vil at det skal bli annerledes her. Men i dag gikk ingenting bra.
Det blir bedre bare vi er tålmodige.
- Takk for at jeg får skrive sanger. - Jeg vil at du skal gjøre det.
Noen er veldig bra, ikke alle...
Noen av dem kan nok bli til noe.
- Jeg liker alle sangene dine. - Det gjør du ikke!
Hvilken liker du best?
- Skriv en om meg. - Alle handler om deg.
Om hvor kul jeg er.
Hun våkner...!
Spis nå.
Kan du vekke Dalton?
Opp med deg, din syvsover.
Hør... Opp med deg nå, ellers blir mamma gal.
Kle på deg nå.
Hør...
Dalton?
Ingen hjerneskade etter det vi kan se.
Rent teknisk er det koma: Han reagerer ikke på stimuli...
...men det finns ingen hjerneskade, ingen infeksjon. Alt ser normalt ut.
Jeg har aldri sett noe liknende.
Han må vel kunne våkne? Noe kan dere vel gjøre?
Dessverre.
Hva gjør vi nå? Skal han bli her?
Vi fortsetter å undersøke ham. Det har bare gått noen dager...
- Unnskyld meg, jeg kommer straks. - Hvor lang tid vil det ta?
3 MÅNEDER SENERE
Jeg har ført inn en nasogastrisk sonde. For å avgjøre slangens lengde...
...måler jeg fra nesetipp til øret og ned til processus xiphoideus.
Der setter jeg en tapebit.
Og så smører jeg inn enden som skal føres inn, ca 10 cm.
Så fører jeg den bare inn...
Enden på slangen må være bøyd og hodet lent litt tilbake.
Kirurgtape for å holde den på plass, og så er det ferdig.
Ring om det skulle bli problemer...
Du kan ikke gjøre noe. Ikke noe.
Jeg vil ha denl Gi meg denl Jeg vil ha den. Nål
Sånn, ja...
- Hva er det her? - Et diplom.
Dagens dato. Fikk du den i dag?
Lille venn, hvorfor har du ikke sagt noe?
Jeg vet at det føles vanskelig nå, men det blir bedre, det lover jeg.
Det her skal pappa få se. Fantastisk!
Jeg er redd.
For hva?
Dalton. Får jeg bytte rom?
- Hvorfor vil du gjøre det? - Det er ekkelt når han går på nettene.
Det skjedde noe merkelig i dag.
Jeg hørte noe på Calis rom. Det hørtes ut som stemmer.
Jeg løp opp, men det var tomt.
Du fikk sikkert bare inn en annen.
Det hørtes så tydelig. Noen som hvisket. Jeg ble livredd.
Jeg satt ved pianoet. Jeg hørte det og skrudde opp lyden...
Hvem pokker kan det være?
Vent... Bli her.
Hvem er det?
Josh! Det er noen på Calis rom!
Det er noen der, jeg så det!
Han sto der!
- Det er ingen her. - Jeg så det!
Gå inn med henne og Foster til Dalton.
Foster! Det er innbruddsalarmen.
Pokker...!
Takk for i dag.
Vi ses i morgen.
Hei, det er jeg.
Jeg må jobbe lenger, rette prøver. Det vil ta en stund...
Ikke sitt oppe og vent. Jeg kommer så fort jeg kan.
Har han reagert på noe i det hele tatt?
Nei... men vi må være tålmodige.
Komapasienter kan reagere etter svært lang tid.
Han ligger ikke i koma.
De vet ikke hva det er.
De vet ikke hva de skal gjøre, så de har bare gitt opp.
Det føles som om hele universet forsøker å knekke meg.
Da har universet prøvd seg på feil jente.
Jeg kan gjøre det.
Takk ska du ha.
Hvor er du, Josh? Du må komme hjem... I
Halv elleve.
Du kommer hjem sent hver kveld.
Du har aldri måttet jobbe overtid før. Hvorfor gjør du det nå?
Det er ikke noe jeg liker. Jeg hadde prøver å rette.
Daltons regninger må jo betales.
Jeg er redd, veldig redd...
Jeg også, det er min sønn også.
Jeg er redd for Daltons skyld. Huset skremmer meg.
Det er noe galt, det kjenner jeg på meg.
Som en sykdom. Helt siden vi flyttet inn har alt gått galt.
- Tror du at det spøker i huset...?! - Jeg vet det.
Ting flytter på seg. Jeg føler meg iakttatt når jeg står opp om natten.
Jeg orker ikke å være der alene lenger.
Jeg trenger deg, men du er aldri hjemme. Hvor er du?
Jeg har hatt prøver å rette.
Du deler ikke situasjonen med meg, du bare unnviker den.
Som alt annet vanskelig: Parkeringsbøter...
Jeg unnviker ikke vanskelige ting. Jeg takler dem bare på min måte!
Du får takle det her!
Josh...
Renai!
Hva er det?
Han sto der!
Du må tro meg!
Du må tro meg. Han sto der...!
Jeg tror deg, men hva vil du at jeg skal gjøre?
Jeg vil flytte. Jeg klarer ikke en natt til...!
- Hjelp meg...! - Ok... Vi flytter.
Vær så snill, Lorraine, sett deg ned.
Jeg har ryddet bort etter Josh siden han var liten.
Jeg får så dårlig samvittighet.
Det er nok du som trenger å sitte litt.
Jeg fatter ikke at du fikk Josh til å stå stille.
Jeg fatter ikke at vi orker å flytte en gang til. Det er galskap.
Du må tro jeg er dum.
Ingen, verken jeg eller noen annen, vet hva du går igjennom.
Gjør det du må for å klare det.
Og du trenger ikke å be om unnskyldning for noe.
Takk.
Dalton...
Din tro kan være til hjelp. Stol på den.
- Hei! - Josh...
En spøk? "En fyr kommer hjem og finner sin kone med en prest..."
Det her er Liam Martin, en god venn. Min mann, Josh.
- Hva holder dere på med? - Nå skal jeg gå. Takk for teen.
Det som var i det forrige huset...
...har blitt med oss hit. Jeg så noe i dag.
En gutt. Jeg fulgte etter ham inn til Dalton, -
- men det var ikke et barn, det var noe annet.
Fikk du hit en prest for å bli kvitt det?
- Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. - Du går jo ikke engang i kirken.
Renai ser noe som virkelig finnes. Det har jeg også gjort.
Jeg kom hit fordi jeg drømte om dette huset i natt.
Jeg var her inne, men det var natt.
Jeg var redd.
Jeg gikk inn til dere, men dere sov.
Jeg visste at jeg sov i drømmen, -
- men jeg kjente at noen var våken i huset.
Jeg gikk inn til Dalton.
Det var noe der.
Den sto i hjørnet.
Jeg spurte: "Hvem er du?" Den sa at den var en besøkende.
"Hva er du ute etter?"
"Dalton."
Jeg hører fremdeles stemmen.
- Hva er det?! - Den er her!
Han puster.
Hjelp ham...!
Jeg kjenner noen som kan hjelpe, om dere er klare til å be om hjelp.
Jeg heter Specs, det her er Tucker.
- Renai. - Du må være Josh.
Jeg er ikke synsk. Elise sa navnet ditt.
- Hvor er Elise? - Hun ba oss undersøke litt først.
Da blir man kvitt de som er gale.
- Hva er det? - Trifieldmåler. Måler likestrømsfelt...
...og de naturlige elektromagnetiske omgivelsene.
Gamle strømledninger kan forårsake hallusinasjoner, energiforandringer.
De er litt mer viktig enn det...
- Utstyret er ikke så viktig. - Alt er faktisk viktig.
Hva er det?
Den første Starfleet-serien.
Vanskelig å få tak i. Dere burde ha beholdt originalesken.
Denne måler UV-lysforandringer. Jeg lager alt utstyret selv.
- Imponerende. - Takk.
Det er ganske enkelt, om man vet hva man gjør.
Det der er en ombygd leke.
Jeg må få være i fred så jeg kan konsentrere meg.
Kroppen består av energi. Hvor tar den veien når vi dør?
Ring Elise...
...nå.
- Jeg visste ikke om dørklokken virket. - Stig på.
- Mrs Rainier...? - Det heter mamma. Si Elise.
- Josh. - Jeg vet det. Du var liten sist gang.
- "Sist gang"? - Jeg har kjent moren din veldig lenge.
- Min kone, Renai... - Takk for at du ville komme.
- Vil du ha noe, Elise? - Nei, Takk.
Vi har gjort Trifield- og EMF-målinger.
Strømledninger, vekkerklokke, radio, brødrister, tv, platespiller.
- Ingenting ga utslag, foruten... - Og forrige hus?
Tucker har ikke undersøkt det ennå, men det kan jeg gjøre i ettermiddag.
Men då må jeg bli med og stå for utstyret.
Jeg kunne jo gjøre det selv...
Det går bra. Det er nok ikke strømledningene som er problemet.
- Får jeg gå rundt og se meg om? - Ja, da.
De andre barna er vel hos Lorraine?
- Steven, tok du med skisseboken? - Ja.
- Bra, den kommer vi til å trenge. - Til hva da?
Jeg tegner det hun ser. Det er det viktigste av alt.
- Det kan jo diskuteres. - Slett ikke.
Ikke slå på.
Hei, Dalton.
For en kjekk gutt du er.
Mamma og pappa er her, så du skal ikke være redd.
Hva er det?
Ansiktet...
Blodrødt ansikt.
Ikke så fort.
Hva er det?
Kullsvarte øyne, som mørke hull.
Hover til føtter...
...og lange krokete negler.
Hva er det?
Jeg vet ikke om dere orker å høre det ennå...
...men tiden er knapp, så jeg går rett på sak.
Slik ser jeg det... Det motsier kanskje legens diagnose, men...
...dere har bedt meg komme hit, så da antar jeg at dere godtar min versjon.
Ja, fortsett.
Sønnen deres ligger ikke i koma. Fallet hadde ingenting med dette å gjøre.
Hans fysiske kropp er her, men ikke hans åndelige.
Grunnen til at urolighetene har flyttet hit sammen med dere...
...er at det ikke er i huset det spøker...
...men i deres sønn.
Jeg forstår ikke.
Vet du hva astralprojeksjon er?
- Utenfor kroppen-opplevelse... - Jeg kaller dem reisende.
De har evnen til å forlate kroppen-
- og reise til forskjellige plasser i astralform. Dalton...
...er en svært bevandret astralprojektor.
Han har gjort det i søvne veldig lenge. Siden han var liten.
Han er ikke redd, for han tror det er drømmer, -
- og det er mangel på redsel som har fått ham til å reise for langt...
...og gå seg vill. - "Vill"?
Hvor da?
I det jeg kaller The Further.
Hva betyr det?
En verden langt bortenfor vår egen, men som omgir oss. Uten tid.
En mørk sfære som bebos av de dødes plagede sjeler. Ikke for de levende.
Der er Dalton.
Og problemet er at når astralkroppen er borte, så er han bare et tomt skall.
Det fins vesen som kan lukte seg til det. Derfor er de samlet rundt ham.
Er det dem jeg har sett?
Alle prøver å komme seg i hans kropp. De lengter etter liv, å få leve igjen.
Men det fins andre vesen som er ondskapsfulle...
...og har baktanker.
Og så har vi den her.
En demon som vil ha Daltons kropp av en annen grunn:
Å kunne plage andre.
Han er nærmest av dem alle til å ta Dalton i besittelse.
"Nærmest"?
De kan ikke bare gå inn i en kropp når de vil.
Å forlate sin sfære tar tid og energi.
Men jo lengre Daltons astralkropp holdes borte fra hans fysiske kropp, -
- desto svakere blir lenken. Desto lettere er det.
Kan vi gjøre noe for å få tilbake Dalton?
Det er noe vi kan prøve. Det er litt ukonvensjonelt.
Dere må stole helt og fullt på meg.
- Nei, nå har det gått for langt. - Du lovte å gi henne en sjanse.
Jeg kan ikke bare la noen påstå at sønnen vår ligger i koma-
- fordi sjelen hans flyter omkring i en annen dimensjon.
Vi kan vel i det minste høre på henne.
Jeg gikk med på å få henne hit for din skyld.
Jeg har hørt på tullet, sett på tegninger, nå vil jeg beskytte Dalton.
Hvorfor våkner han ikke? Hvorfor finner de ingen feil?!
Er det galt å tenke fornuftig? Du vil bare tro på det her.
Du tror meg ikke!
Jeg flyttet for din skyld. Klart jeg tror deg...!
Jeg står faktisk på din side.
Men det her er farlig og å utnytte folk.
Dere kommer hjem til et sykt barn og gjør en løs kobling-
- mellom ham og min kones syner...!
Tårer bekrefter alt. 600 dollar, takk. Takk for besøket.
Jeg forstår dere virkelig. Lykke til.
Beklager at vi kastet bort tiden deres.
Hvor er du?
Dro du et sted?
Nei.
Nei, du har vært her hele tiden. Du er her.
Hører du meg?
Det gjør du, men du må vise det.
Vis at du hører meg.
I natt så jeg meg selv ligge og sove
så fløy jeg av sted
Som du vil.
Ingen to forsøk er like.
Jeg skal være fullstendig ærlig. Får vi ingen kontakt, så sier jeg det.
Stillbildekameraene merker atmosfæriske forandringer, -
- både elektriske og temperaturmessige.
Bli ikke redd om de begynner å ta bilder.
Dere vil få se mye dere ikke forstår, -
- men dere får ikke stille spørsmålstegn ved det.
Jeg kommer til å snakke med lav stemme som dere ikke hører, -
- men Steven skriver ned og leser opp alt for dere.
Skru ned lysene.
Vi kaller på deg, Dalton.
Si at du har det bra, si hvor du er.
Dalton...
Hører du oss? Svar.
"Hvem er det?"
Moren og faren din.
Vi har lett etter deg.
Hvor er du?
"Jeg ser ingenting her inne."
Dalton, du behøver ikke å se noe. Følg stemmen min.
Følg stemmen min, Dalton.
Dalton... Hvorfor sier du ingenting?
Dalton.
"Om de hører meg, vil de skade meg."
Hvem da? Hvem vil skade deg, Dalton?
"Mannen..."
"...med..."
"...ild..."
"...i ansiktet."
Dalton... Kan du finne en vei ut?
"Det fins... ingen..."
"...vei ut."
Følg stemmen min, Dalton.
Følg stemmen min!
"Stille."
"De kan høre deg."
De kan ikke høre meg, Dalton. Følg stemmen min. Følg stemmen min.
"De hørte deg."
"Herregud."
"Mamma og pappa."
"Hjelp. Hjelp."
"Hjelp meg. Hjelp meg. Hjelp meg."
Dalton?
"Hurpe."
Dalton?
Specs!
Forlat dette skallet! Forlat dette skallet!
Forlat kroppen! Skru på lyset!
Forlat kroppen nå!
Han lever...!
Tre kameraer, døgnet rundt.
Ingenting.
Men jeg fant det her på en video.
Se.
Se her!
Ser du?
Jeg gikk igjennom det rute for rute...
...for rute.
- Hvem er det? - Jeg åpner.
Hva gjør du her, mamma?
Jeg ba henne komme hit. Jeg ringte rett etter møtet.
- Hvorfor det? - Det er noe vi må snakke om.
Fortell.
Hva da?
Grunnen til at jeg kjente til Elise, at jeg kjenner henne så godt...
...er at jeg ringte henne selv, for lenge siden... for å hjelpe deg.
- Hva mener du? - Det er logisk at han er reisende.
- Evnen har han arvet... ...av sin far.
Meg?
- Sånt kan ikke jeg. - Du var åtte.
Du var plaget av mareritt, grusomme anfall, og var vettskremt.
Du var livredd for en dame du sa kom til deg på nettene.
Jeg avfeide historiene dine, ba deg om ikke å være barnslig.
Så så jeg henne.
Først trodde jeg det var en feil med kameraet.
Så så jeg henne igjen.
På hvert bilde...
...kom hun nærmere...
...og nærmere...
...og nærmere deg.
Til slutt var jeg så redd at jeg fant Elise.
Husker du noe som helst?
Nei, det gjør jeg ikke.
Å fortrenge minnet og astralevnen var eneste måte å holde henne borte på.
Men innerst inne er du vel fremdeles redd for å bli fotografert?
Jeg har gjemt bildene.
Jeg rådet Lorraine til å gjemme dem, -
- ikke å fotografere deg, å la deg glemme.
- Hvem er hun? - En parasitt.
Hun ble venn med din astralkropp og lurte deg ut som Dalton ble lurt.
Det gjør meg så vondt.
Jeg ville ikke vekke minnet til live. Jeg gjør det for din sønns skyld.
Han er der ute.
Bare du kan hente ham hjem, -
- og han kan ikke vente på deg noe særlig lenger.
Du har alltid vært sterkere enn jeg. Du klarer det.
- Jeg elsker deg. - Og jeg deg.
Kom tilbake.
Husk hvorfor du reiser.
Behold den ene foten i vår verden. Ikke tiltrekk oppmerksomhet.
Om de innser at du ikke er en av dem, vil de komme etter din fysiske kropp.
Klar?
Men jeg vet ikke for hva...
Lukk øynene, Josh. Pust dypt og slapp av.
Med hver pust lar du livet omkring deg sakte forsvinne.
Hør bare på metronomens tikking.
Konsentrer deg på en punkt midt i pannen.
Universet er udødelig.
Udødelig, ettersom det i mangel på begrensninger forblir uendelig.
En klok mann som ikke skynder på, ligger skrittet foran seg selv.
Det er ingen god idé. Jeg fatter ikke hva jeg holder på med.
Nå er du utenfor.
La min stemme vise veien.
Gå sakte, men sikkert...
...inn i The Further.
Dalton.
Han er inne.
Dalton!
Vent!
Jeg leter etter sønnen min, Dalton.
Dalton!
Hvor er sønnen min?
Si hvor han er. Vær så snill!
Hva er det som skjer?
Hjelp ham!
Du er sterkere enn de er, Josh. Du kan beseire dem, du lever.
Unna meg!
- Dalton! - Pappa...? Pappa!
Jeg er fastlenket.
Snu deg hit. Vi skal få deg ut.
Pappa er her.
Hva er det?
Hør nå. Dette er ikke virkelig. Se på meg!
Det er ikke virkelig. Nå går vi hjem. Du må hjelpe meg.
Han ser på oss...!
Bli hos oss.
Pappa!
Han har fått kontakt.
Ta lyset!
Han har funnet sønnen deres.
- Vekk ham, da! - Nei, han må finne veien hit.
Jeg er redd.
Vær så snill og gjør noe.
Rop på ham.
Følg stemmen min, Josh!
Følg stemmen min.
Kom tilbake!
Det er mamma!
Kom tilbake. Følg stemmen min.
Følg stemmen min.
Det er noe der! Elise!
Steven, Lorraine... Se til Dalton.
Se til Dalton. Nå!
De går over til vår verden.
- Elise! - Tucker!
Nei, du må lyse på Josh.
Lys på Josh! På Josh!
Du må rope på ham!
Josh! Kom tilbake til oss!
Kom tilbake!
- Fort, han når oss igjen! - Løp i forveien!
Du?
Hva vil du...?!
Jeg er ikke redd for deg, ikke nå lenger.
Hold deg unna meg. Hold deg unna!
Hold deg unna! Hold deg unna!
La meg være i fred!
Vær så snill! Kom tilbake! Følg stemmen min! Kom tilbake til oss!
Hold deg unna meg!
Kom tilbake til oss, Josh! Følg stemmen min!
Vær snill og kom tilbakel
La meg være i fred!
Dalton har våknet...!
Vi klarte det.
Du kom tilbake...!
Jeg har fått fantastiske bilder. Du kan skrive en bok...
...og bildene mine gjør den til en suksess.
Ikke bare de, men viktige blir de.
- Et bilde sier mer enn tusen ord. - Ord sier også mye.
- Oi, så sulten du er...! - Og trøtt.
Du kan ikke være trøtt.
Du har sovet kjempelenge. Du får aldri sove mer.
Du har vist meg en ny verden.
Nei, da. Du har jo vært der før.
Det vil jeg helst glemme... De her trenger jeg vel ikke lenger.
- Hva er det? - Ingenting.
Jeg skal kaste dem.
Hvorfor gjorde du det?!
Hvordan kan du gjøre det når du vet at jeg ikke liker det? Hvorfor?!
Hvorfor?! Hvorfor?! Hvorfor?!
Du er ikke trøtt, nå får du holde deg våken hele livet.
Hvorfor?!
Hurpe!
Kan du passe ham?
Elise...
Josh!
Hvor er du?!
Josh! Vær så snill...
Renai... Her er jeg.
SLUTT Oversettelse: Tina Shortland www.undertext.se