Mor?
Hej, skat. Hvad laver du oppe? Kom her.
- Jeg kan ikke lide mit værelse. - Kan du ikke?
Du skal bare vænne dig til det. Jeg kan heller ikke sove.
- Hvad kigger du på? - Gamle billeder. Vil du se?
- Ved du, hvem det er? - Nej.
- Det er mig. - Det ligner dig ikke.
Nej, men det er mig. Jeg har også været barn.
Nu er du gammel.
- Hvor gammel tror du, jeg er? - Meget gammel.
- Gæt. - Sikkert mindst... 21.
Bare du havde ret.
Vis mig et billede, fra da far var lille.
Vi har vist ingen. Han passer aldrig på sine billeder.
Vis mig et billede, fra da jeg var lille.
Du er stadig lille, og du er skøn.
Du græd ikke så meget som din søster. Lad os få noget morgenmad.
Faktureringsafdelingen.
Jeg skal bruge en tallerken.
Her.
- Den er for lille. - Prøv nu bare.
Jeg vil tale med en medarbejder. Tale med en medarbejder.
Hvad nu?
Hver gang jeg fjerner dig, vokser du tilbage.
- Godmorgen. - Jeg vil tale med en medarbejder.
Jeg vil gerne beholde det gamle nummer.
Kan jeg få det sidst på dagen... Ja.
Okay. Tak.
- Foster, kom nu op. - Den er ikke lukket.
Hvad er det? Voks?
Har vi ingen rigtig frugt?
Du skal ikke smide mine bøger på gulvet.
Jeg har ikke rørt dine bøger. Vi ses.
- Kører du ikke børnene i skole? - Det kan jeg ikke nå.
- Henter du? - Jeg har et forældremøde.
- Hvorfor har du ikke sagt det? - Nej, nej. Du må ikke græde. Vi ses.
Ja, jeg ser mod vest
Jeg har altid set den vej
Jeg får det hele til at ske
Bare ikke i dag
Ja, jeg ser mod vest
Jeg har altid set den vej
Jeg skal nok blive til noget
Bare ikke i dag
- Hej! - Far!
Rolig nu...
- Det er fedt! - Det skal deles med din bror.
- Skal vi se fjernsyn? - Hvor ser det flot ud, skat.
- Det er fantastisk. - Tak.
- Har du set kassen med noder? - Jeg ved, at vi pakkede dem ned.
- Det var mig, der pakkede dem ned. - Måske er de i spisestuen.
De er ikke i spisestuen. Jeg har kigget i alle kasser.
- Jeg kan ikke finde dem. - Vi skal nok finde dem.
Dalton? Hvor er du?
Bliv hos din søster, Foster.
Dalton! Dalton!
- Hvad er der? - Nu er jeg her.
- Hvad skete der? - Faldt du ned fra stigen?
Hvorfor klatrede du også op ad den?
- Er alt okay? Hvor gør det ondt? - I benet.
Kan du bevæge det? Okay.
- Hvad er der sket med hovedet? - Jeg slog mig.
Du må ikke gå herop på opdagelse mere.
- Undskyld. - Okay. Kan du støtte på det?
Forsigtig. Nu skal jeg tage dig.
Du gjorde os bange. Var du gået på opdagelse?
NODER
Det er slut med at gå på opdagelse.
Selvom du er superhelt, er du ikke usårlig. Du skal være forsigtig.
Godnat, skat.
- Har du lagt kasser op på loftet? - Hold nu op.
Jeg føler mig bare hjælpeløs. Jeg sætter en lås på døren.
Godt. Det er jo farligt. Måske skulle vi holde ham i snor.
Jeg kører forbi dyrehandleren i morgen.
Undskyld, at jeg var lidt irritabel, da du kom hjem.
Jeg prøvede at arbejde i dag...
Men Cali vågnede efter en halv time.
Hun ville ikke sove igen, og jeg fik ikke lavet spor.
Det skal bare være anderledes her i det nye hus.
- Tænk, hvis ingenting ændrer sig. - Bare rolig, men det tager tid.
Tak, fordi du giver mig tid til musikken.
Der er altså et par gode sange imellem.
Dem kan jeg arbejde videre på.
- Jeg elsker alle dine sange. - Klap nu i.
Hvad er din yndlingssang?
- Skriv en sang om mig. - Alle sammen handler om dig.
- Han er den sejeste fyr. - Nej, nej.
- Ti nu stille. - Store musklerl
Du vækker babyen.
Foster, spis dine æg.
Hej, Calium.
- Vil du vække Dalton? - Ja.
Så står vi op, sovetryne.
Hvis du ikke står op, kommer din mor efter os begge to.
Dalton, du skal i skole.
Hallo.
Dalton.
Dalton?
Dalton. Dalton!
Der er ingen tegn på hjerneskade.
Teknisk set er han i koma. Han har ingen døgnrytme.
Men der er intet hjernetraume. Alle scanninger er normale.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Men han må jo kunne vågne. I må gøre noget.
Beklager.
Hvad gør vi så? Skal han blive her eller...
Vi tager nogle flere prøver. Der er kun gået et par dage...
- Undskyld, jeg er straks tilbage. - Hvornår ved I mere?
TRE MÅNEDER SENERE
Okay, jeg har indført en nasogastrisk sonde.
For at finde den rette længde -
- måler jeg fra næsetippen til øreflippen og ned til brystet.
Det kan markeres med lidt tape.
Man smører enderne på slangen.
Og så kører man den ned.
Sørg for, at enden er buet, og at hovedet ligger lidt tilbage.
Vi holder slangen på plads med kirurgisk tape.
Det var det. Hvis der sker noget, må I endelig ringe.
Der er Intet, du kan gøre. Intet, du kan gøre.
Jeg vil have det!
Giv mig det! Jeg vil have det! Nu!
Så, så.
Rolig nu.
- Hvad er det? - Et diplom.
Har du fået det i dag?
Hvorfor har du ikke sagt noget?
Jeg ved, at det er svært lige nu, men det skal nok gå.
Jeg viser det til far. Det er fantastisk.
Jeg er bange, mor.
- Bange for hvad? - Dalton.
- Må jeg bytte værelse? - Hvorfor vil du bytte værelse?
Jeg kan ikke lide, når han går rundt om natten.
Der skete noget underligt i dag.
Jeg hørte støj fra Calis værelse på babyalarmen. Stemmer.
Jeg løb derop, men der var ingen.
Den opfangede sikkert bare et andet signal.
Men det gik klart igennem. En hvisken. Jeg blev skidebange.
Jeg sad ved klaveret og kunne høre det på modtageren...
Hvem fanden er det?
Vent lidt. Bliv her.
Hvem er det?
Hallo?
Josh! Josh! Der er nogen på Calis værelse!
Der er nogen derinde!
Han stod lige der!
- Der er ingen. - Jeg så nogen!
Tag hende og Foster med ind på Daltons værelse.
Foster! Alarmen er gået!
Fandens!
Tak for i dag.
Vi ses i morgen.
Det er mig. De har lige fortalt, at jeg skal arbejde over.
Jeg skal rette nogle opgaver.
Du skal ikke vente på mig. Jeg kommer hjem, så snart jeg kan.
Har han reageret på prøverne?
Nej, det har han ikke. Det tager tid.
Jeg har set komapatienter, der pludselig begynder at larme.
Han er ikke i koma. De ved ikke, hvad det er.
De ved ikke, hvad de skal stille op. De har bare givet op.
Det føles, som om universet prøver at køre mig ned.
Så har universet valgt den forkerte at slås med.
Jeg skal nok klare det. Tak.
Okay.
Josh, hvor er du? Kom nu hjem.
Klokken er halv elleve.
Du kommer sent hjem hver aften.
Det gjorde du ikke før i tiden. Hvad er der sket?
Jeg skulle jo rette prøver. Jeg har ikke noget valg.
- Daltons regninger skal betales. - Josh. Jeg er bange.
Jeg er også bange. Han er også min søn.
Nej, jeg er bange for huset.
Der er noget galt med stedet. Jeg kan mærke det.
Siden vi er flyttet ind, er alt bare gået galt.
- Tror du, huset er hjemsøgt? - Jeg ved det!
Ting flytter sig af sig selv. Nogen holder øje med mig.
Jeg vil ikke være alene mere.
Jeg har brug for dig. Men du er her aldrig.
- Hvor er du henne? - Jeg skulle jo rette prøver.
Nej, du er ikke her hos mig i situationen. Du undgår den.
Ligesom andre problemer. Selv parkeringsbøder.
Jeg undgår altså ikke problemer. Jeg klarer dem på min egen måde.
Så kan du klare det her!
Josh?
Renai?
Renai!
- Hvad sker der? - Der var nogen!
Han stod lige der!
Jeg lyver ikke!
Tro mig. Han stod lige der.
Jeg tror også på dig. Men hvad skal jeg gøre?
Jeg vil væk herfra. Jeg vil ikke være her i huset mere.
- Hjælp mig! - Okay, okay. Vi flytter.
Du behøver altså ikke. Sæt dig nu ned.
Jeg er vant til at pakke ting sammen for Josh.
Ja, men det behøver du ikke.
Det er vist dig, der trænger til at sidde ned.
Tænk, at Josh står stille på et billede.
Tænk, at vi nu begynder forfra igen.
Vanvittigt.
Du tror nok, at jeg er skør.
Ingen kan sætte sig ind i, hvad du gennemgår.
Du må gøre, hvad der skal til.
Og du har intet at undskylde.
Tak.
Dalton?
Troen kan hjælpe. Søg trøst i den.
- Goddag. - Josh.
Er det en vittighed? En mand finder konen med en præst.
Det er Liam Martin. Han er en gammel ven.
- Det er min mand, Josh. - Hvad laver I?
Jeg må videre. Tak for te.
Det, der foregik i det andet hus, er fulgt med hertil.
Jeg så noget i dag. Det lignede en lille dreng.
Han løb ind på Daltons værelse. Men det var ikke en dreng.
- Og så tilkaldte du en præst? - Hvad skulle jeg ellers gøre?
Hold nu op, Renai. Hvornår har du sidst været i kirke?
Det, der sker, er ægte. Jeg har selv set det.
Jeg kom herover, fordi jeg drømte om huset i nat.
Jeg var her i huset, men det var midt om natten.
Jeg var bange.
Jeg gik ind på soveværelset, men I sov begge to.
Jeg vidste, at jeg sov i drømmen...
Men jeg kunne mærke, at noget var vågent i huset.
Jeg gik ind på Daltons værelse.
Der var noget derinde.
Det stod i hjørnet.
Jeg spurgte, hvem det var.
Det svarede, at det var en gæst. Jeg spurgte, hvad det kom efter.
Det svarede "Dalton".
Jeg kan stadig høre stemmen.
- Hvad nu? - Det er her!
Nej! Åh gud!
- Han er okay. - Hjælp ham!
Jeg kender en, der kan hjælpe. Hvis I er parat til at spørge.
Jeg hedder Specs. Det er Tucker.
- Jeg hedder Renai. - Du må være Josh.
Jeg er ikke synsk. Elise havde fortalt mig dit navn.
- Hvor er Elise? - Hun har sendt os i forvejen.
Vi frasorterer tossehovederne.
- Hvad er det? - Den måler DC-felter.
Elektromagnetisk støj.
Utætte elinstallationer kan medføre hallucinationer.
Det er altså mere kompliceret end det.
- Den tekniske side er ikke relevant. - Det er alt sammen relevant.
- Hvad? - Star Fleet.
Den er svær at opstøve. Den burde blive i æsken.
Det her apparat måler ændringer i UV-lys. Jeg har selv lavet det.
Imponerende.
Det er ikke svært, hvis man har styr på det.
Det er bare ombygget legetøj.
Jeg skal lige have lov til at koncentrere mig.
Kroppen er fuld af energi. Hvor forsvinder den hen?
Vi kan roligt tilkalde Elise. Nu.
Jeg vidste ikke, om dørklokken virkede.
Kom indenfor, mrs. Ranier.
Mrs. Ranier er min mor. Kald mig Elise.
- Jeg hedder Josh. - Det ved jeg.
- Du er vokset siden sidst. - Hvornår har du sidst set mig?
Din mor og jeg er gamle veninder.
- Goddag. - Det er min kone, Renai.
Tak, fordi du ville komme.
- Kan vi byde på noget? - Nej tak.
Vi målte de elektromagnetiske felter.
Alle elinstallationer, radioer, fjernsynet, sikringsskabet.
- Intet gav udslag... - Hvad med det sidste hjem?
Det har vi ikke tjekket endnu, men det kan jeg gøre i eftermiddag.
Jeg skal jo også med for at betjene udstyret.
- Jeg kan vel godt selv... - Jeg skal jo holde øje med...
Jeg tror ikke, at elinstallationerne er problemet.
- Må jeg kigge rundt? - Selvfølgelig.
- Lorraine har de andre børn, ikke? - Jo.
- Steven, har du blokken? - Ja.
- Vi får brug for den. - Til hvad?
Jeg tegner, hvad hun ser. Det er den vigtigste del.
- Det kan diskuteres. - Det kan ikke diskuteres.
Lad lyset være slukket.
Hej, Dalton.
Hvor er du flot.
Din mor og far er her, så bare rolig.
Hvad?
Ansigtet...
Blodrødt ansigt.
Langsommere.
- Hvad er det? - Du godeste.
Kulsorte øjne. Som to mørke huller.
Hove i stedet for fødder.
- Hvad? - Og lange, tynde fingernegle.
Hvad er det?
Jeg ved ikke, om I er klar til at høre det.
Men vi har ikke tid til den skånsomme udgave.
Her er, hvad jeg tror. Det modsiger nok den medicinske diagnose -
- men I har selv tilkaldt mig, så det tager jeg som en accept.
Fortsæt bare.
Jeres søn er ikke i koma. Faldet fra stigen betød intet.
Hans fysiske krop er her, men hans åndelige legeme er ikke.
Der er en grund til, at forstyrrelserne er fulgt med.
Det er ikke huset, der er hjemsøgt.
Det er jeres søn.
Jeg er ikke med.
- Har du hørt om astralprojektion? - Ja.
- Ud af kroppen-oplevelser, ikke? - Jeg kalder dem vandrere.
Det er folk, der har evnen -
- til at forlade kroppen og rejse til andre steder i astralform.
Dalton er dygtig til at astralprojicere.
Han har rejst i søvne i lang tid.
Han har gjort det i mange år. Han tror bare, at han drømmer.
Fraværet af frygt har fået ham til at rejse for langt.
- Nu er han faret vild. - Faret vild?
- Hvorhenne? - Et sted, jeg kalder Udkanten.
Hvad betyder det?
Udkanten er en verden, der omgiver os på et andet plan.
Et sted uden tid.
Det er en mørk verden, fyldt med plagede sjæle.
Et farligt sted for de levende.
Det er der, Dalton er.
Da hans astrallegeme er væk, er der kun en tom skal tilbage.
Det har nogle væsner opdaget. De kan lugte det.
- De har samlet sig omkring ham. - Er det de ting, jeg har set?
De forsøger at trænge ind i ham, fordi de tørster efter liv.
De ønsker at leve igen. Men der er også andre væsner.
De er mere ondsindede og har lumske planer.
Og så er der den her.
Det er en dæmon, der har udset sig Daltons krop.
Den vil skade andre.
Han er desperat efter at besætte Dalton og er meget tæt på.
Hvad mener du med tæt?
Væsnerne kan ikke bare indtage de levendes kroppe.
Det kræver tid og energi at krydse mellem verdener.
Men jo længere tid, Daltons astrallegeme -
- holdes fra hans fysiske krop, jo svagere bliver forbindelsen.
Jo lettere bliver det at besætte ham.
Kan vi gøre noget for at få Dalton tilbage?
Der er en ting, vi kan forsøge. Den er lidt utraditionel.
- Den kræver jeres fulde tillid. - Nej, beklager, men nu er det nok.
Nej, Josh. Du lovede at give hende en chance.
Jeg gider ikke høre på, at vores søn er i koma -
- fordi hans sjæl er svævet over i en anden dimension.
Skal vi i det mindste ikke lytte til hende?
Jeg gik med til det her, så du kunne få ro.
Jeg har set deres forestilling, men Dalton skal ikke indblandes.
Hvorfor er vores søn stadig i koma?
Hvornår blev fornuften kasseret? Du tror på hvad som helst.
Du tror ikke på mig!
Jeg har flyttet for din skyld. Hvad mener du?
Jeg er på din side.
Men det her er farligt og forkert.
I besøger et hjem med et sygt barn.
Så laver I en forhastet kobling mellem ham -
- og min kones syner, og vupti!
Tårerne bekræfter jeres evner, og I scorer 600 dollars.
- Tak for besøget. - Det er helt forståeligt.
Tak for venligheden. Held og lykke.
Undskyld, at I har spildt tiden.
Hvor er du, min ven?
Er du et andet sted? Nej.
Nej, du er lige her.
Kan du høre mig?
Jeg ved, at du kan høre mig, men vil du vise mig det?
Du må vise, at du kan høre mig.
I NAT SÅ JEG MIG SELV SOVE
SÅ FLØJ JEG VÆK
Okay.
Der er aldrig to seancer, der ligner hinanden.
Jeg vil være helt ærlig og fortælle, hvisjeg ikke opnår kontakt.
Kameraerne opfanger ændringer i omgivelserne.
Både elektriske og temperaturmæssige.
I skal ikke være bange, hvis de går af.
I vil se forvirrende ting, som I ikke forstår.
Men I skal ikke sige noget.
Når jeg er sporet ind på ham, vil I ikke kunne høre mig.
Men Steven skriver alt ned og gentager det. Okay?
Vil du dæmpe lyset?
Vi prøver at få fat i dig, Dalton.
Sig, at du er i sikkerhed. Sig, hvor du er.
Dalton.
Kan du høre os? Svar os.
Hvem er det?
Dalton, det er din mor og far.
Vi har ledt efter dig. Hvor er du?
Jeg kan ikke se noget.
Dalton, du behøver ikke se. Følg min stemme.
Følg min stemme, Dalton.
Dalton. Hvorfor... Hvorfor taler du ikke mere?
Dalton.
Hvis de hører mig, gør de mig fortræd.
Hvem vil gøre dig fortræd, Dalton?
Manden.
Med ild.
I ansigtet.
Dalton. Dalton, kan du finde ud?
Der er... ingen vej ud.
Følg min stemme, Dalton. Følg min stemme.
Vær stille. De hører dig.
De kan ikke høre mig, Dalton. Følg min stemme.
De hørte dig.
Åh nej.
Mor og far.
Hjælp. Hjælp.
Hjælp, hjælp, hjælp.
Dalton?
Din kælling.
Dalton?
Specs!
Forlad denne krop! Forlad denne krop!
Forlad denne krop!
Tucker, tænd lyset!
Forlad denne krop nu!
Kom her, Dalton.
Min søn.
Han er i live. Han er i live.
Tre kameraer, og alligevel har vi intet.
Men jeg opdagede det her.
Prøv at se. Se.
Kan du se det?
Jeg kiggede det igennem. Billede for billede.
For billede.
Du godeste.
- Hvem er det? - Jeg åbner.
- Mor, hvad laver du her? - Jeg ringede efter seancen.
- Hvorfor? - Der er noget, vi må tale om.
Lorraine, sid ned.
- Fortæl ham det. - Hvad, mor?
Grunden til, at jeg kontaktede Elise.
Grunden til, at jeg kender hende så godt.
Jeg kontaktede hende selv engang. For mange år siden.
For at hjælpe dig.
- Hvad snakker du om? - Jeres søn er en dygtig vandrer.
- Evnen er blevet givet videre. - Fra hans far.
Mig?
- Nej, den slags kan jeg ikke. - Du var otte år gammel.
Du havde mareridt. Forfærdelige angstanfald.
Du var bange for en gammel dame, som du mente besøgte dig om natten.
Jeg slog dine historier hen.
Jeg sagde, at du ikke skulle være barnlig.
Men en dag så jeg hende selv.
Jeg troede, det var kameraets skyld.
Men jeg så hende igen.
For hvert billede kom hun tættere på.
Og tættere på.
Og tættere på dig.
Til sidst blev jeg så bange, at jeg opsøgte Elise.
Kan du huske noget af det?
Nej, det kan jeg ikke.
Ved at fortrænge dine minder og evner -
- kunne hun bremse kvinden.
Men ubevidst har du altid undgået at blive fotograferet, ikke?
Jeg har holdt billederne her skjult for dig.
Jeg rådede Lorraine til at gemme dem.
Du skulle have lov til at glemme.
- Hvem er hun? - En parasit.
Hun blev ven med dit astrallegeme.
Og så førte hun dig ud i Udkanten ligesom Dalton.
Jeg er ked af det, Josh.
Jeg ville ikke bringe det på bane, men det er for din søns skyld.
Din søn er derude, og kun du kan hente ham hjem.
Og det ser ikke ud til, at han kan vente meget længere.
Okay.
Du har altid været stærkere end mig. Du kan godt.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker dig.
Kom hjem igen.
Husk, hvorfor du vandrer.
Hold den ene fod i denne verden. Væk ikke opsigt.
Opdager de, at du ikke er en af dem, går de efter din fysiske krop.
- Er du klar? - Ja.
Jeg ved ikke, hvad jeg er klar til, men... Okay.
Luk øjnene. Tag en dyb indånding og slap af.
Med hvert åndedrag falder omgivelserne i baggrunden.
Lyt til metronomens slag.
Fokuser på punktet i panden.
Universet er evigt.
Det er evigt, for det har ingen grænse og er uendeligt.
Den vise mand holder sig tilbage -
- og kommer således i første række.
Det er håbløst. Jeg aner ikke, hvad jeg laver.
Nu er du udenfor. Lad min stemme lede dig.
Gå med raske skridt.
Fortsæt ind i Udkanten.
Dalton.
Han er inde.
Dalton!
Hallo?
Vent!
Hallo?
Jeg leder efter min søn Dalton.
Dalton! Dalton!
Hvor er min søn? Fortæl mig, hvor min søn er.
Kom nu!
Hvad sker der med ham?
Åh nej.
Hjælp ham, Elise!
Du er stærkere end dem, Josh.
Du kan overvinde dem. Det er dig, der lever.
Fjern dig!
- Dalton! - Far? Far!
- Far. - Åh, min dreng!
Det er okay. Det er okay.
- Far, jeg er lænket. - Okay. Okay.
Vi skal nok få dig ud. Nu er far her.
Hvad? Hvad?
Okay. Det er okay. Se på mig.
Det her er ikke ægte. Bare se på mig.
Det er ikke ægte. Vi skal hjem nu, ikke? Hjælp mig.
Det var den ene.
Åh nej, far. Han kigger.
Kom nu, skat. Bliv hos os.
Far!
Han har fået kontakt.
Tag lygten!
- Han har fundet din søn. - Så væk dem!
Han skal selv finde os.
Jeg er bange, far.
Nej!
Gør noget, Elise!
Renai, kald på ham.
Josh. Følg min stemme! Følg min stemme, skat.
Gå væk!
Kom tilbage til os! Følg min stemme, Josh.
- Far! Jeg tror, det er mor! - Kom tilbage. Følg min stemme.
Josh, følg min stemme. Følg min stemme, Josh.
Følg min stemme.
Der er noget dernede! Elise!
Steven! Lorraine, gå ind og se til Dalton.
Gå ind og se til Dalton nu!
De krydser over til vores verden.
- Elise! - Tucker!
Nej, du skal lyse på Josh.
Kom nu! Bagdøren.
Lys på Josh, Tucker! På Josh!
Kald på ham!
Josh! Kom tilbage til os!
- Kom nu! Han er lige bag os! - Jeg er lige bag dig.
Dig.
Hvad vil du mig?
Jeg er ikke bange for dig. Ikke mere.
Fjern dig fra mig! Fjern dig fra mig! Fjern dig fra mig!
Lad mig være!
Kom nu!
Kom tilbage til os! Følg min stemme! Josh, kom tilbage til os!
Fjern dig fra mig!
Josh, kom tilbage! Følg min stemme!
Lad mig være!
- Jeg har Dalton. Han er vågen. - Åh, min dreng.
- Han har det fint! - Vi klarede det.
Du er tilbage.
Jeg har de fedeste billeder. Du kan skrive en bog.
Og det bliver mine billeder, der sælger den.
Det bliver ikke dine billeder alene, men de er da vigtige.
- Billeder siger mere end tusind ord. - Det gør ord også.
Du er godt nok sulten.
- Jeg er også træt. - Er du?
Du kan umuligt være træt. Du har sovet alt for længe.
- Du har vist mig en ny verden. - Nej.
Du har jo været der før.
Lad os håbe, at jeg glemmer det igen. Jeg har ikke brug for dem her mere.
- Hvad er der? - Ingenting. Jeg smider dem ud.
Godt.
Hvorfor gjorde du det?
Hvorfor gjorde du det, når du ved, hvordan jeg har det?
Hvorfor? Hvorfor? Hvorfor?
Du er ikke træt, og du skal være vågen resten af livet.
Hvorfor? Hvorfor? Hvorfor?
Din kælling!
- Vil du holde øje med ham? - Ja.
Elise.
Josh! Josh!
Josh, hvor er du?
Skat!
Josh!
Åh nej.
Renai, jeg er lige her.
SLUT