Mamma...
Lilla gubben...! Vad gör du uppe?
- Jag tycker inte om mitt rum. - Gör du inte?
Du vänjer dig, ska du se. Jag kunde inte heller sova.
- Vad tittar du på? - Gamla kort. Vill du se?
- Vet du vem det är? - Nej.
- Det är jag. - Det ser inte ut som du.
Men det är det. Det är mamma. Jag har också varit liten.
Nu är du gammal.
- Hur gammal då? - Jättegammal.
Gissa!
Minst... 21.
- Om det vore så väl. - Visa ett kort på hur pappa såg ut.
Vi har nog inga, han är så dålig på att spara kort.
- Visa ett kort på när jag var liten. - Du är liten... och underbar.
Och du skrek inte lika mycket som din lillasyster. Nu äter vi frukost.
Abonnemang.
Jag vill ha en skål.
- Den är för liten. - Den får duga.
Kundtjänst.
Kundtjänst...!
Varenda gång jag rycker ut dig... växer du ut igen!
- God morgon. - Kundtjänst!
- Jag vill behålla det gamla numret. - Ät inte på golvet, Foster.
Och gärna i dag, för... Just det. Tack.
Sitt inte på golvet, Foster...!
Vad är det här - plastfrukt? Har vi ingen riktig?
Men för helvete...!
- Böckerna ska stå i bokhyllan. - Jag har inte rört dem.
Hej då.
- Skjutsar du dem inte till skolan? - Inte i dag.
- Hämtar du dem, då? - Föräldramöte.
Varför har du inte sagt nåt?
Börja inte gråta nu...! - Hej då.
- Hallå...! - Pappa!
- Vad häftigt! - Ni får dela.
Kom och titta på teve.
- Vad fint det har blivit! - Snart, så...
"Snart"? Det är ju redan jättefint.
- Har du sett mina noter någonstans? - Jag vet att vi packade ner dem.
- Ja, men nu hittar jag dem inte. - De kan nog ha hamnat i matsalen.
Nej. Jag har packat upp varenda kartong och den är bara borta.
Vi ska nog hitta dem.
Dalton! Var är du?!
Passa henne.
- Vad har hänt? - Trillade du ner från stegen?
Vad gjorde du på stegen...?!
- Gick det bra? Var gör det ont? - I benet.
Kan du röra på det?
Slog du i huvudet också...?
Du får inte gå upp hit. Inga fler upptäcktsfärder, det är farligt.
- Förlåt. - Det gör inget. Kan du stödja på benet?
Vad håller du på med? Du skrämde oss. Gick du på upptäcktsfärd?
RENAIS NOTER
Inga fler upptäcktsfärder dit upp nu.
Inte ens superhjältar är oövervinnliga. Du måste vara försiktig.
Natti natti.
- Hade du ställt upp kartonger? - Sluta, Josh.
Jag avskyr att känna mig hjälplös. Förlåt. Jag fixar ett lås i morgon.
Bra. Det är farligt. Vi borde kanske koppla honom.
Jag går till zooaffären i morgon.
- Förlåt att jag var sur när du kom hem. - Det märkte jag inte.
Jag försökte jobba...
...men Cali vaknade efter en halvtimme och vägrade somna om.
Jag fick inget gjort.
Jag vill att det ska bli annorlunda här. Men i dag gick ingenting bra.
Det blir bättre, bara vi har tålamod.
- Tack för att jag får skriva låtar. - Jag vill att du gör det.
Några är riktigt bra, inte alla...
Några låtar kan nog bli nåt.
- Jag gillar alla dina låtar. - Det gör du inte alls!
Vilken tycker du bäst om?
- Skriv en om mig. - Alla handlar om dig.
Om hur cool jag är.
Hon vaknar...!
Ät upp nu.
Kan du väcka Dalton?
Upp med dig, sömntuta!
Hörru... Upp med dig nu, annars bli mamma vansinnig.
Klä på dig nu.
Hörru...
Dalton?
Inga hjärnskador, vad vi kan se.
Rent tekniskt är det koma: Han reagerar inte på stimuli...
...men det finns inga hjärnskador, ingen infektion. Allt ser normalt ut.
Jag har aldrig sett något liknande.
Han måste väl kunna vakna? Något kan ni väl göra?
Dessvärre inte.
Vad gör vi nu? Ska han stanna här?
Vi fortsätter undersöka honom, det har bara gått några dar...
- Ursäkta mig, jag kommer strax. - Hur lång tid kommer det att ta?
3 MÅNADER SENARE
Jag har fört in en nasogastrisk sond. För att avgöra slangens längd...
...mäter jag från nästipp till örsnibb och ner till processus xiphoideus.
Där sätter jag en tejpbit.
Och sen smörjer jag in änden som ska föras in, ca 10 cm.
Sen för jag bara in den...
Änden på slangen måste vara böjd och huvudet lätt tillbakalutat.
Kirurgtejp för att hålla den på plats och sen är det klart.
Ring om det skulle bli problem...
Du kan inte göra någonting. Inte någonting.
Jag vill ha denl Ge mig denl Jag vill ha den - nul
Så, ja...
- Vad är det här? - Ett pris.
Dagens datum. Fick du det i dag?
Lilla gubben, varför har du inte sagt nåt?
Jag vet att det kännsjobbigt nu, men det blir bättre - det lovar jag.
Det här ska pappa få se. Fantastiskt!
Jag är rädd.
För vadå?
Dalton. Får jag byta rum?
- Varför vill du göra det? - Det är otäckt när han går på nätterna.
Det hände nåt jättekonstigt i dag.
Jag hörde något i Calis rum, det lät som röster.
Jag sprang upp, men det var tomt.
Du fick säkert bara in nån annan.
Det hördes så tydligt. Nån som viskade. Jag blev livrädd.
Jag satt vid pianot, jag hörde det och vred upp ljudet...
Vem sjutton kan det vara?
Vänta... Stanna här.
Vem är det?
Josh! Det är nån i Calis rum!
Det är nån där, jag såg det!
Han stod där!
- Det är ingen här. - Jag såg det!
Gå in med henne och Foster till Dalton.
Foster! Det är inbrottslarmet.
Helvete...!
Tack för i dag.
Vi ses i morrn.
Hej, det är jag.
Jag måste jobba över, rätta prov. Det lär ta ett tag...
Sitt inte uppe och vänta. Jag kommer så fort jag kan.
Har han reagerat på någonting alls?
Nej... men vi måste ha tålamod.
Komapatienter kan reagera efter mycket lång tid.
Han ligger inte i koma.
De vet inte vad det är.
De vet inte vad de ska göra, så de har bara gett upp.
Det känns som om hela universum försöker knäcka mig.
Då har universum gett sig på fel tjej.
Jag kan göra det.
Tack ska du ha.
Var är du nånstans, Josh? Du måste komma hem... I
Halv elva.
Du kommer hem sent varenda kväll.
Du har aldrig behövt jobba över, varför gör du det nu?
Det är inget jag gillar. Jag hade prov att rätta.
Daltons räkningar måste ju betalas.
Jag är rädd, riktigt rädd...
Jag med, det är min son också.
Jag är rädd för Daltons skull. Huset skrämmer mig.
Det är nåt fel, det känner jag på mig.
Det är helt sjukt. Ända sen vi flyttade in, har allt blivit fel.
- Tror du att huset är hemsökt...?! - Jag vet...!
Saker flyttar på sig. Jag känner mig iakttagen när jag går upp på natten.
Jag orkar inte vara där ensam längre.
Jag behöver dig, men du är aldrig hemma. Var är du?
Jag har haft prov att rätta.
Du delar inte situationen med mig, du bara undviker den.
Som allt annat jobbigt: P-böter...
Jag undviker inte jobbiga saker - jag hanterar dem bara på mitt sätt!
Hantera det här!
Josh...
Renai!
Vad är det?
Han stod där!
Du måste tro mig!
Du måste tro mig - han stod där...!
Jag tror dig, men vad vill du att jag ska göra?
Jag vill flytta. Jag klarar inte en enda natt till...!
- Hjälp mig...! - Okej... Vi flyttar.
Snälla Lorraine, sätt dig ner.
Jag har plockat undan efter Josh sen han var liten.
Jag får så dåligt samvete.
Det är nog du som behöver sitta ett tag.
Jag fattar inte att du fick Josh att stå still.
Jag fattar inte att vi orkat flytta en gång till. Det är inte klokt.
Du måste tro att jag är knäpp.
Ingen - varken jag eller någon annan - vet vad du går igenom.
Gör vad du måste för att klara det.
Och du behöver inte be om ursäkt för någonting alls.
Tack.
Dalton...
Din tro kan vara till hjälp. Lita på den.
- Hej! - Josh...
Ett skämt, va? "En kille kommer hem och hittar sin fru med en präst..."
Det här är Liam Martin, en god vän. - Min make, Josh.
- Vad håller ni på med? - Nu ska jag gå. - Tack för teet.
Det som fanns i förra huset...
...har följt med oss hit. Jag såg någonting i dag.
En pojke. Jag följde efter den in till Dalton-
- men det var inget barn, det var någonting annat.
Tog du hit en präst för att bli av med den?
- Jag kunde inte komma på nåt annat. - Du går ju inte ens i kyrkan.
Renai ser något som verkligen finns. Det har jag med.
Jag kom hit för att jag drömde om det här huset i natt.
Jag var här inne, men det var natt.
Jag var rädd.
Jag gick in till er, men ni sov.
Jag visste att jag sov i drömmen-
- men jag kände att någon var vaken i huset.
Jag gick in till Dalton.
Någonting var där.
Den stod i hörnet.
Jag frågade "Vem är du?" Och den sa att den var en besökare.
"Vad är du ute efter?"
"Dalton."
Jag hör fortfarande rösten.
- Vad är det?! - Den är här!
Han andas.
Hjälp honom...!
Jag känner någon som kan hjälpa er, om ni är beredda att be om hjälp.
Jag heter Specs, det här är Tucker.
- Renai. - Du måste vara Josh.
Jag är inte synsk, Elise sa ditt namn.
- Var är Elise? - Hon bad oss reka lite först.
Då blir man av med knäppskallarna.
- Vad är det? - Trifieldmätare. Mäter likströmsfält...
...och den naturliga elektromagnetiska omgivningen.
Gamla elledningar kan läcka och orsaka hallucinationer, energiförändringar.
Lite större betydelse än så har det.
- Teknikprylarna är inte så viktiga. - Allt är faktiskt viktigt.
Vad är det?
Första Starfleet-serien.
Svår att få tag i. Ni borde ha behållit originalkartongen.
Den här mäter UV-ljusförändringar. Jag tillverkar all utrustning själv.
- Imponerande. - Tack.
Det är rätt enkelt, om man vet vad man gör.
Det där är en ombyggd leksak.
Jag måste få vara ifred så jag kan koncentrera mig.
Kroppen består av energi, vart tar den vägen när vi dör?
Ring Elise...
...nu.
- Jag visste inte om ringklockan hördes. - Stig på.
- Mrs Rainier...? - Det heter mamma. Säg Elise.
- Josh. - Jag vet. Du var liten sist vi sågs.
- "Sist vi sågs"? - Jag har känt din mamma väldigt länge.
- Min fru, Renai... - Tack för att du ville komma.
- Vill du ha något, Elise? - Nej, tack.
Vi har gjort Trifield- och EMF- mätningar.
Elledningar, väckarklocka, radio, brödrost, teve, skivspelare, proppskåp.
- Inget gav utslag, utom... - Och förra huset?
Tucker har inte undersökt det än, men det kan jag göra i eftermiddag.
Men då måste jag följa med och sköta utrustningen.
Jag skulle ju kunna göra det själv...
Det blir bra. Det är nog inte elen som spökar här.
- Får jag gå runt och titta? - Javisst.
De andra barnen är väl hos Lorraine?
- Steven, tog du med skissboken? - Ja, då.
- Bra, den kommer att behövas. - Till vadå?
Jag ritar det hon ser. Det är viktigast av allt.
- Det kan ju diskuteras. - Inte alls.
Tänd inte.
Hej, Dalton.
Vilken stilig pojke du är.
Mamma och pappa är här, så du ska inte vara rädd.
Vad är det?
Ansiktet...
Blodrött ansikte.
Inte så fort.
Vad är det?
Kolsvarta ögon, som mörka hål.
Hovar till fötter...
...och långa krokiga naglar.
Vad är det?
Jag vet inte om ni orkar höra det här än...
...men tiden är knapp, så jag går rakt på sak.
Det här är vad jag anser. Det kanske motsäger läkarens diagnos, men...
...ni har bett mig komma hit, så då antar jag att ni godtar min version.
Ja, fortsätt.
Er son ligger inte i koma. Fallet hade inget med det här att göra.
Hans fysiska kropp är här, men inte hans andliga.
Anledningen till att oroligheterna har flyttat med er hit...
...är att det inte är huset som är hemsökt...
...utan er son.
Jag förstår inte.
Vet du vad astralprojektion är?
- Utanförkroppenupplevelse... - Jag kallar dem resenärer.
De har förmågan att lämna kroppen-
- och resa till olika platser i astralform. Dalton...
...är en mycket bevandrad astralprojektor.
Han har gjort det i sömnen väldigt länge. Ända sedan han var liten.
Han är orädd för han tror att det är drömmar-
- och det är bristen på rädsla som har fått honom att resa för långt...
...och gå vilse. - "Vilse"?
Var då?
I det jag kallar The Further.
Vad betyder det?
Det är en värld långt bortom vår egen men som ändå omger oss. Utan tid.
En mörk sfär som bebos av de dödas plågade själar. Inget för de levande.
Där är Dalton.
Och problemet är att när astralkroppen är borta, så är han bara ett tomt kärl.
Det finns väsen som kan lukta sig till det. Därför har de samlats runt honom.
Är det dem jag har sett?
Alla försöker ta sig in i hans kropp. De trånar efter liv, att få leva igen.
Men det finns andra väsen som är ondskefulla...
...och har lömska baktankar.
Och sen så har vi den här.
En demon som vill ha Daltons kropp av en enda anledning:
Att kunna plåga andra.
Han är närmast av dem alla för att ta Dalton i besittning.
"Närmast"?
De kan inte bara kliva in i en kropp närhelst de vill.
Att lämna sin sfär tar tid och energi.
Men ju längre Daltons astralkropp hålls borta från hans fysiska kropp-
- desto svagare blir länken. Desto lättare att ta honom i besittning.
Kan vi göra något för att få tillbaka Dalton?
Det finns något vi kan försöka med. Det är lite okonventionellt.
Ni måste lita helt och fullt på mig.
- Nej, nu har det gått för långt. - Du lovade att ge henne en chans.
Jag kan inte bara låta nån påstå att vår son ligger i koma-
- för att hans själ flyter omkring i nån annan dimension.
Vi kan väl åtminstone lyssna på henne.
Jag gick med på att ta hit henne för din skull.
Jag har lyssnat på tokerier, tittat på teckningar, nu vill jag skydda Dalton.
Varför vaknar han inte? Varför hittar de inget fel?!
Är det fel att tänka förnuftigt? Du vill bara tro på det här.
Du tror mig inte!
Jag flyttade för din skull - klart jag tror dig...!
Jag står faktiskt på din sida.
Men det här är farligt och att utnyttja folk.
Ni kommer hem till ett svårt sjukt barn och gör nån luddig koppling-
- mellan honom och min frus syner...!
Tårar bekräftar allt. 600 dollar, tack. Tack för besöket.
Jag förstår er verkligen. Lycka till.
Ledsen att ni kom i onödan.
Var är du nånstans?
For du iväg nånstans?
Nej.
Nej, du har varit här hela tiden. Du är här.
Hör du mig?
Det gör du, men du måste visa det.
Visa att du hör mig.
I natt såg jag mig själv ligga och sova
sen flög jag iväg
Som du vill.
Inget försök är det andra likt.
Jag kommer att vara fullständigt ärlig. Får vi ingen kontakt, så säger jag det.
Stillbildskamerorna känner av atmosfäriska förändringar-
- både elektriska och temperaturmässiga.
Bli inte rädda om de börjar ta bilder.
Ni kommer att få se mycket som ni inte förstår-
- men ni får inte ifrågasätta eller säga något.
Jag kommer att tala med mycket låg röst som ni inte hör-
- men Steven skriver ner och läser upp allt för er.
Dämpa belysningen.
Vi kallar på dig, Dalton.
Säg att du mår bra, säg var du är.
Dalton...
Hör du oss? Svara.
"Vem är det?"
Mamma och pappa.
Vi har letat efter dig.
Var är du?
"Jag ser inget här inne."
Dalton, du behöver inte se något. Följ min röst.
Följ min röst, Dalton.
Dalton... Varför säger du inget?
Dalton.
"Om de hör mig, gör de mig illa."
Vem då? Vem gör dig illa, Dalton?
"Mannen..."
"...med..."
"...eld..."
"...i ansiktet."
Dalton... Kan du hitta ut därifrån?
"Det finns... ingen..."
"...utväg."
Följ min röst, Dalton.
Följ min röst!
"Tyst."
"De kan höra dig."
De kan inte höra mig, Dalton. Följ min röst. Följ min röst.
"De hörde dig."
"Herregud."
"Mamma och pappa."
"Hjälp. Hjälp."
"Hjälp mig. Hjälp mig. Hjälp mig."
Dalton?
"Kärringjävel."
Dalton?
Specs!
Lämna detta kärl! Lämna detta kärl!
Lämna kroppen! - Tänd i taket!
Lämna kroppen nu!
Han lever...!
Tre kameror, dygnet runt.
Ingenting.
Men jag hittade det här på video.
Kolla.
Kolla!
Ser du?
Jag gick igenom det ruta för ruta...
...för ruta.
- Vem är det? - Jag öppnar.
Vad gör du här, mamma?
Jag bad henne komma hit, jag ringde direkt efter sessionen.
- Varför det? - Det är något som vi måste tala om.
Berätta.
Vadå?
Anledningen till att jag kände till Elise, att jag känner henne så väl...
...är att jag ringde henne själv, för länge sen... för att hjälpa dig.
- Vad menar du? - Det är logiskt att er son är resenär.
- Förmågan har han ärvt... ...av sin far.
Mig?
- Sånt kan inte jag. - Du var åtta.
Du plågades av nattskräck, hemska anfall, och var vettskrämd.
Du var livrädd för en tant som du sa hälsade på hos dig på nätterna.
Jag avfärdade dina historier, sa åt dig att inte vara barnslig.
Sen såg jag henne.
Först trodde jag att kameran krånglade.
Sen såg jag henne igen.
På varje bild...
...kom hon närmare...
...och närmare...
...och närmare dig.
Till slut hade jag blivit så rädd att jag hittade Elise.
Minns du någonting alls?
Nej, det gör jag inte.
Att förtränga minnet och astralförmågan var enda sättet att hålla henne borta.
Men innerst inne är du väl fortfarande rädd för att bli fotograferad?
Jag har hållit bilderna gömda.
Jag rådde Lorraine att gömma dem-
- att inte fotografera dig, att låta dig glömma.
- Vem är hon? - En parasit.
Hon blev vän med din astralkropp och lurade ut dig precis som Dalton lurats.
Det gör mig så ont.
Jag ville inte väcka minnet till liv. Jag gör det för din sons skull.
Han är där ute.
Bara du kan hämta hem honom-
- och han kan inte vänta på dig länge till.
Du har alltid varit starkare än jag. Du klarar det.
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
Kom tillbaka.
Kom ihåg varför du reser.
Behåll ena foten i vår värld. Dra inte till dig uppmärksamhet.
Om de inser att du inte är en av dem, ger de sig på din fysiska kropp.
Beredd?
Fast jag vet inte på vad...
Blunda, Josh. Ta ett djupt andetag och slappna av.
Med varje andetag låter du livet omkring dig sakta försvinna.
Lyssna bara på metronomens tickande.
Koncentrera dig på en punkt mitt i pannan.
Universum är odödligt.
Odödligt, eftersom det i avsaknad av begränsningar förblir oändligt.
En klok man som inte skyndar på, ligger steget före sig själv.
Det är ingen idé, jag fattar inte vad jag håller på med.
Nu är du utanför.
Låt min röst visa vägen.
Gå lugnt och säkert...
...in i The Further.
Dalton.
Han är inne.
Dalton!
Vänta!
Jag letar efter min son, Dalton.
Dalton!
Var är min son?
Säg var han är. Snälla!
Vad är det som händer?
Hjälp honom!
Du är starkare än de, Josh. Du kan besegra dem, du lever.
Bort!
- Dalton! - Pappa...? Pappa!
Jag är fastkedjad.
Vänd dig hitåt. Vi ska få ut dig.
Pappa är här.
Vad är det?
Hör på nu. Det här är inte verkligt. Titta på mig!
Det är inte verkligt. Nu går vi hem. Du måste hjälpa mig.
Han tittar på oss...!
Stanna hos oss.
Pappa!
Han har fått kontakt.
Ta lyktan!
Han har hittat er son.
- Väck honom, då! - Nej, han måste hitta till oss.
Jag är rädd.
Snälla, gör nåt!
Ropa på honom.
Följ min röst, Josh!
Följ min röst.
Kom tillbaka!
Det är mamma!
Kom tillbaka. Följ min röst.
Följ min röst.
Det är något där! - Elise!
Steven, Lorraine - titta till Dalton.
Titta till Dalton - nu!
De går över till vår värld.
- Elise! - Tucker!
Nej, du måste lysa på Josh.
Lys på Josh! På Josh!
Du måste ropa på honom!
Josh! Kom tillbaka till oss!
Kom tillbaka!
- Fort, han hinner ifatt oss! - Spring i förväg!
Du?
Vad vill du...?!
Jag är inte rädd för dig, inte nu längre.
Håll dig borta från mig. Håll dig borta!
Håll dig borta! Håll dig borta!
Lämna mig ifred!
Snälla! Kom tillbaka! Följ min röst! Kom tillbaka till oss!
Ge fan i mig!
Kom tillbaka till oss, Josh! Följ min röst!
Snälla du, kom tillbakal
Lämna mig ifred!
Dalton har vaknat...!
Vi klarade det.
Du kom tillbaka...!
Jag har fått fantastiska bilder. Du kan skriva en bok...
...och mina foton gör den till storsäljare.
Inte bara de, men viktiga blir de.
- En bild säger mer än tusen ord. - Ord säger också mycket.
- Oj, vad hungrig du var...! - Och trött.
Inte kan du vara trött.
Du har sovit jättelänge, du får aldrig sova mer.
Du har visat mig en ny värld.
Nej, då. Du har ju varit där förut.
Det vill jag helst glömma bort igen... De här behöver jag väl inte längre.
- Vad är det? - Ingenting.
Dem slänger jag.
Varför gjorde du så?!
Hur kan du göra så när du vet att jag inte tycker om det? Varför?!
Varför?! Varför?! Varför?!
Du är inte alls trött, nu får du hålla dig vaken hela livet.
Varför?!
Kärringjävel!
Kan du passa honom?
Elise...
Josh!
Var är du?!
Josh! Snälla du...
Renai... Här är jag.
SLUT