Videli smo... -Ti si mi sve na svetu. -Oboje znamo da nisam.
Koliko bismo mogli ovako? Kažu da nas je troje u braku!
Ne izazivajte me.
Može da izazove skandal ako spomene naš nedoličan odnos.
U srodstvu smo i volimo se. Gde je skandal?
Želim da zbunim papu. - Više nego što već jeste?
Imam oružje, topove i dvorac. Ovo je naš trenutak.
Udružila se s Napuljem, utvrđuje svoj dvorac, naručuje topove.
Uskoro će biti neosvojiva. Zadužen si za bezbednost moje sestre.
Želim da znam gde su ona i muž u svako doba.
Bila sam zatočenica u Napulju, a sad sam zatočenica u Rimu.
Čezare je kao duh u noći. - Ima francuskog kralja i vojsku.
Niko ne zna šta namerava. -Mrziš ga. -Ali više volim svoju kožu.
To je poruka svim izdajicama. Katarina okuplja saveznike.
Ishod će biti rat. Daj mi komande!
Ciljevi su nam isti! - Nisi nam rekao svoje!
Ako sad oslabimo, uništiće nas. Izboriću ti carstvo, veruj mi.
Rim više nije samo papa Bordžija. Rim je i Čezare Bordžija.
U Rimu nemam sluge.
Firenca više ne može da ih plaća. - Demokratija, g. Makijaveli.
Kažu da ima svoje prednosti.
Kakav bi za vas bio savršen zločin?
Zločin bez žrtve? -Ne. Zločin bez osumnjičenog.
Na ubicu vašeg brata nije pala sumnja,
ali je sve druge pretvorio u osumnjičene.
Ta osoba je izvršila savršen zločin.
I takva osoba jednog dana može da postane savršen knez.
Kako iko može da bude knez bez kneževine? -Nikako.
Zato ste verovatno došli da razgovarate o Forliju.
Ako Rim napadne Forli, šta će Firenca učiniti?
Znate šta. Ono što uvek radimo - ništa.
Ali moramo da prođemo preko firentinske teritorije.
Onda to uradite noću.
Ali vojske prave buku. - Pobrinuću se da budu tihi.
Bez nereda i pljački. -A dve vojske, čujem, prave dvostruku buku.
Umete li da čuvate tajnu? Francuska vojska je već tamo.
U šumama Romanje. Daleko iza granica Firence.
Papsku vojsku ću poslati pred sobom, noću.
Bez ispraćaja i klicanja gomile? -Ništa slično.
I bolje je da ne znaš gde sam.
Biće na granicama Firence pre nego što se Firenca probudi.
Ne možemo to da opravdamo pred ambasadorom. -Nećeš morati.
Rekli su mi da smemo da pređemo preko njihove teritorije.
Sokrat kaže da je prava mudrost kad znaš da ništa ne znaš.
Izboriću ti carstvo, oče. -Ali ko će vladati kad mi odemo?
Sva ta zloba i nesloga. Prodavanje glasova u konklavi.
Porodice i frakcije, mač protiv mača.
Zar ne bi bilo jednostavnije
samo predati ključeve Svetog Petra iz ruke oca u sinovljevu?
Primogenitura.
Jednostavniji prenos vlasti koji postoji.
Kao monarhija?
Božje carstvo ovde na Zemlji.
S oca na sina? -Jesu li izbori pape korisni Bogu?
Spominje li se kolegijum kardinala bilo gde u Bibliji?
Ne. To je prošlost.
Primogenitura je budućnost.
Jednostavna, unapred određena.
Svet neće podnositi... - Još ne, ali...
Mi možemo da stvaramo monarhije, ali nemamo svoje kraljevstvo.
Ako nam ti stvoriš kraljevinu...
Mi ćemo pisati svoju budućnost.
Budućnost Crkve i sveta će biti naša.
Tvoja.
I tvoje dece.
Ništa ne kažeš?
Ostao sam... bez reči.
Zašto smo želeli da budeš kardinal?
Da bi jednog dana postao papa.
Izbori nam kraljevstvo... Pa budi i kralj i papa.
Videli ste šta se dogodilo Koloni, pa znate pravila.
Znali smo ih i pre. - Lepo.
Nemojte da mislite da neću poslušati svoje najgore nagone.
Ni da vam nije najpametnije da ostanete odani meni.
Imamo vojsku. Dobro je opremljena i konačno ima i barut.
Ima vojskovođe koji misle da vladaju, ali ne vladaju.
Vi vladate.
Vojske se ponašaju kao jata skakavaca.
Vi ćete ih sprečiti u tome.
Napašćete samo jednu tvrđavu. Forli.
A ovo su vaši vojnici.
Šta piše na ovom maču? - "Aut Caesar, aut nihil"!
Znači, sad smo s njim. - Ne želim da budem protiv njega.
Šta piše na ovom maču? - "Aut Caesar, aut nihil"!
Ili Čezare ili ništa.
Osramotio si ga, brate. - Ja?
Na nebrojeno mnogo načina.
Zna. Nekako zna.
Zašto mi samo tvoj dodir prija?
Celog života se odvajaš od mene. Dosadilo mi je.
Dosadio mi je moj muž. Dosadio mi je život.
Samo mi ti nikada ne dosadiš.
Možeš li da mi kažeš zašto...
Zašto smo prokleti tim osećanjem koje deluje tako...
Prirodno i dobro?
Zašto izgleda kao da je Bog s nama kad smo zajedno?
A kad te nema, nekako te zaboravim.
Ali jedan dodir tvoje ruke i Bog odmah dojuri nazad.
Bog ili ?avo? - Ma šta bilo, preplavi me.
Uskoro moram da idem.
Da, znam.
Konačno si dobio svoju vojsku. Moraš da rušiš tvrđave.
Hoćeš li imalo da misliš na mene? I obećaš da ćeš se čuvati?
Šta bi moglo da te uteši, seko?
Mislim da bi to moglo samo još jedno dete.
Moj muž je sposoban samo kad popije.
Kao sada.
Brate! - Alfonse.
Ili da te zovem "Il Duče"? - I to.
Jesi li upoznao moje senke?
Gledaju dok pijem, gledaju dok jebem...
Imala sam brata koji je tako mirisao. -Kako? -Na vino. Previše.
Ali on je umro. -Da, od toga. - Čega? -Poroka. Prestani.
Zar ne čuješ? Njegova vojska je krenula. Smem li s vama?
Ovde sam uzaludan, ali mačem umem da baratam.
Spusti ga. -Mogu čak i da ranim. -Nemoj.
Želim izazov, bilo kakvo osvajanje.
Uzećeš me?
Kad se vratim, razmisliću o tome. Dotle ne poteži mač.
Da bar možeš da se boriš, majko. - Mogu da grebem, kao mačka.
Izgubio sam desnu ruku. Nedostaju mi njegovi saveti.
Mogu da savetujem.
Čitao me je kao knjigu.
Znao je da se kreće. Bez rečenice, bez reči.
Vojskama trebaju kurve, zar ne?
Bila sam kurva. - Nemoj.
Istina boli? -Bila si kurtizana. Ne želim da budem kurvin sin.
Zato si takav kakav jesi. - Uspeli smo ni od čega.
Neće biti tako ako budu pitali tvog oca.
Ambiciozan je. Više nego što sam i ja mogao da sanjam.
Reci mi. -Ne mogu. Plašim se i da razmišljam o tome.
Plašiš se? Ti? Prvi put to čujem.
Imam mnogo strahova. Većina je o Lukreciji.
Čuvaj je. -Jedva da može da se skloni od čuvara.
Paze na njenog muža. - Ne veruješ mu?
Da može da je čuva od nevolja? Ne, ne verujem.
Rim će se promeniti.
Ne opet.
Jahač! Otvaraj vrata!
Reci! - Šta mislite? Počelo je.
Vojska je noću krenula iz Rima. -Deset dana od nas.
Znate da brojite? Moraćete. Ima ih na hiljade, opremljenih za opsadu.
Imamo bar deset dana za pripremu.
Naš plan je, ako niko nema bolji,
da prikupimo dovoljno namirnica da izdržimo opsadu.
Želim da sve žitarice, živina i stoka budu doneti u grad.
Kapetane! Nešto se kreće!
Želim da posečem sve šume oko Forlija.
Svako stablo, grm i skrovište.
Želim da ispod bedema bude otvoren teren gde je sve meta.
Iskopajte rovove tu, tu i tu.
Ispunite ih šibljem i oštrim kocima.
Gospo... -Napadnite neprijatelja dok prilazi i navucite ih tamo.
Gospo... -Naši konjanici će preskočiti rovove,
navući njihove pešake, a njihovi topovi neće moći da pređu.
Šta je? -Morate da vidite. - Zar ne može da čeka?
Ne. Čezare Bordžija ne čeka.
Video si vojsku kako kreće iz Rima! Deset dana od nas!
Ima drugu vojsku, iz Francuske. Nekako je uspeo da je sakrije.
Pod opsadom smo. Pod opsadom smo, a dolazi zima!
Nastavite. -Ali kao hrišćanski trgovci moraju da daju prilog.
Čuli su glasine... -Počela je opsada Forlija. -Iznenađenje.
Papska vojska je tek krenula iz Rima.
Vaš sin krije vojske kao čarobnjak karanfile.
U šumama oko Forlija rastu topovi.
Venecija traži prijem,
kao i Umbrija, Ferara, Bolonja i Sveto rimsko carstvo.
Biće naporno. -Neka pitaju mog sina, vojvodu Valentina.
A gde bismo mogli da ga nađemo?
Valjda je sa svojim vojskama.
Ma gde one bile.
Dirnuo si u osinje gnezdo, a nije ni podne.
Fino. Neka iznenađenje bude naše tajno oružje.
Jedna vojska na položaju, a druga polako ide pred svima.
Bilo bi lepo da si nam rekao. - Kako je bolje glumiti neznanje?
Draže nam je govoriti istinu, istinu govoreći.
Onda ne smem ništa da ti kažem.
Platićeš svoje Francuze. - Napuljem?
Ambasador će tražiti prijem.
Rado ćemo predati Napulj ako će tako tvoja sestra biti pošteđena.
Nisam bio ovde. - Šta?
Nisi me ni video ni razgovarao sa mnom.
Obraćamo se praznoj postelji.
Nismo ni znali da to može da bude tako zabavno.
Ostani nevidljiv.
Za sve osim nas.
Recite mi najgore.
Firencu je vaša opsada Forlija toliko iznenadila
da i ne obraća pažnju na vojsku koja prolazi.
Smem li da vas zamolim za još nešto?
Ima li veze sa bezbednošću moje domovine? -Možda.
Francuski kralj je sad u Milanu. - I neće dugo ostati tamo?
Ne, želi svoj voljeni Napulj.
Kako mogu da pomognem u toj strahoti? -Možete da mu kažete...
Da ću se ja pobrinuti za Napulj kad osvojim Forli.
Moja sestra će biti njegova regentkinja i vladati u njegovo ime.
Zna li vaša sestra za to?
Najsposobnija je osoba koju poznajem.
Hoće li njen muž igrati kakvu ulogu?
Nije to trebalo da pitam, zar ne?
Viteli! Čemu opsadne kule?
Zar ne veruješ topovima? - Zidine su debele četiri metra.
Nikada nisu probijene. Možda će nam trebati druge mogućnosti.
Morate da jedete, gospo.
Šta nudiš? Ulovljenog goluba ili kuvanog pacova?
Standardnu kašu... Od onoga što je ostalo.
Šta ako je ovo kraj? -Ne mogu da verujem da to govorite.
Izgubila sam sina, narod mi gladuje...
I smrzava se. -Nešto će doći. - Neki "deus ex machina"?
I ne možete ništa osim da se borite.
Nemate čime da pregovarate. -Moje telo...
Više nije mlado.
Ali nekad ga je uzbuđivalo.
Čuo sam glasine.
Moja legenda... -Time ne možete da pregovarate.
Ne, ne. Moja legenda traži da izgorim.
Ili da me probode neki mač.
Ili da preživim... Kao pobednica.
Ne vidim mogućnost pobede, osim ako mi je nešto promaklo.
Još nije kraj. - Nije.
Zidine su debele četiri metra. Nema topa koji to može da probije.
Mogu da umrem od gladi, polako...
Ili da se predam.
A ja se nikada neću predati.
Obećaj mi nešto.
Šta god da se dogodi,
ne dozvoli mu da me dobije živu.
Daću sve od sebe.
A ako ti preživiš, razmisli o svojoj budućnosti.
Kakvoj budućnosti?
Čezare Bordžija.
On je možda budućnost.
Mikeleto.
Gde si bio?
Razgovarao sam s Bogom. - I šta ti je rekao?
Ništa.
I sad si opet sa mnom?
Zidine možete da tučete nedeljama.
Ništa nećete postići.
Došao si samo to da mi kažeš?
Rođen sam u Forliju. Zar ste zaboravili?
Dođite.
Stari rimski kamenolom prolazi ispod severne kule.
Ako izmerite udaljenost, postavite oznaku iznad,
a zatim tučete to mesto, ta kula će pasti.
Ne možeš samo tako da odeš. -Ko će me sprečiti?
Vi?
Ja sam mrtav.
Pratite isušeno korito. Ispod puzavica ćete naći ulaz.
Zbogom, Čezare Bordžija.
Šta je ovo? - Stari rimski kamenolom.
Ako moj doušnik ima pravo, severni kula je iznad nas.
A vrata su tamo. - Ako nema pravo?
Onda nema pravo. Pretpostavimo da ima.
Kako možemo da merimo? - Moraćemo koracima.
Naći sever-severozapad, a zatim odrediti položaj.
Onda na posao.
1, 2, 3, 4,
5, 6, 7, 8...
Može da upali, ali mora biti tačno. 248 koraka. -Severozapadno.
Tačno. -Neće upaliti. -Može da upali. -Kako si tako siguran?
Sedi i gledaj. -Nisam mislio da ću vas videti s tim.
Ne zadugo.
Pet, šest, sedam... - Daj mi to.
120, 121...
Trebalo bi da te ubijem odmah! -Možeš.
Ali nosim belu zastavu, pa možeš i da razgovaraš. -Ne s Bordžijom.
Dovoljno mi je prevara za celi život. -Nisam kao moj brat.
Ne, ti ne mučiš dečake. Ti ih ubijaš.
Nosio je oružje. U gradu su hiljade nenaoružanih.
I ti imaš neke granice? - Ne želiš ni da čuješ moje uslove?
Mislim da ih znam, ali podseti me ipak.
Predaj sebe, vojsku i dvorac, a ja ću poštedeti stanovnike.
Kao što sam rekla tvom mrtvom bratu,
nikada se neću pokloniti rimskom gospodaru bludnica.
Jesam li dobro odbrojao? - Brojao sam, 248. -A pravac?
Proverio sam - severozapad.
Jesam li shvatio? Gađamo tlo ispod zidina? Ne same zidine?
Belu zastavu. -Pripremite se za smeh, ruganje.
Jedva čekam.
Napuni! Nišani!
Pali!
Vežbaju! -Ni to nije uspeo da pogodi!
Opet! - Napuni! -Pali!
Bravo! -U centar! - Dajte mu nagradu!
Pali!
Opet! Pali!
Opet! - Pali!
Brže! - Pali!
Puni!
Pali!
Zidine su pale!
Maloverni, postroji vojsku. Sada počinje.
Sad!
Juriš!
Stoj!
Ne želim pokolj!
Mene želite? Mene želite?
Evo me! Raznesite me u hiljadu komada!
Svi nišanite u mene! Želim stotinu strela u sebi! Kao bodljikavo prase!
Nanišani uže.
Hajde! -Poštedeću ti život! - Ali ja ga više ne želim.
Dajte mi legendarnu smrt.
Zar samo Katarina Sforca može ubiti Katarinu Sforca?
Proklet bio, španski mešanče!
Živećeš. Insistiram. - Zašto?
Jer ja tako želim.
Ključ.
Trebalo je da te zakoljem u ovom krevetu. -Oboje to znamo.
Ali nisi.
Ne diraj moje haljine!
Izvini, ali ne želim da te ljudi vide... takvu.
Zašto ti je stalo?
Ukrotio sam legendu. Tigricu od Forlija.
Želim da budeš prikladno obučena.
Žuta i crna. Kao tigrove pruge.
Napravite kavez za nju. Zlatan.
I obložite ga hermelinom i crnim satenom kao mrtvačka kola.
Neka ga vuku ukrašeni konji. Želim spektakularan ulazak u Rim.
Zarobili smo legendu i tako treba da izgleda. -A zatim?
Spremiću joj odaje u Kastel Sant Anđelu.
Zatvor može postati njen dvorac. Zaslužila je to.
Imala je ubicu, zar ne? - Rufija.
Majstora veština smrti. Je li među ovim jadnicima? -Jeste.
Ako vidiš toga Rufija, pošalji i njega u Rim.
Dođi, ali nemoj da me grebeš. - Nemam više kandže.
Onda mi daj ruku.
Ne, uzmi me pod ruku. -Ovo je moj parastos, ne venčanje.
Svejedno me primi. - Zašto? -Jednom već jesi.
Gospo.
Vrata Rima
Zar ne bi bilo jednostavnije da ste došli svojevoljno?
Sigurna sam da će na kraju biti svejedno.
Nameravate da me mučite? - Ne.
Spremili smo odaje za vas, gore.
Dostojne vašeg položaja.
S divnim pogledom na Svetog Petra.
Ne budite brzopleti, Svetosti.
Još imam zube.
Odveži ga.
Jesu li te zlostavljali, Rufio?
Imao sam čoveka kao ti. Sposobnog za svaki zadatak.
Pored vrline. Pored dobra i zla. Pored svega, osim odanosti.
Zamolila sam da dođete u ispovedaonicu. -Jer si grešila?
Ne. Zato što me samo ovde ne prisluškuju.
Moj brat svuda ima špijune.
Treba li da se ponudim? -Izgleda da si nesalomljiv. To mi se sviđa.
Nudite li mi posao?
Mogu da ti dam zadatak, pa da vidim kako ćeš ga obaviti.
Recite.
Bila sam loša žena. - Zastranila si?
Kao što sam rekla, ova ispovest je lažna. Kao sve oko nas.
Tražila sam da dođete...
I nasamo mi kažete... Samo jednu istinitu stvar.
Treba da neko... bude uklonjen.
Tako da sumnja nikada ne padne na mene,
moju porodicu, ikoga mog.
Imate li ime?
Čujem da Čezare namerava da napadne Napulj.
Znam da se dogovarao s francuskim kraljem.
Ako je to istina, moj muž je već mrtav.
Alfons Napuljski, princ od Bišeljea.
Muž vaše sestre. - Da.
I želite da pošaljete mene. Lukavo.
Ako me uhvate na delu? - Hoće li?
Šta vi mislite?
Ne slušaj glasine. -Nemam kome drugom da se poverim.
Ovo je samo pitanje kćeri svom ocu.
Koji ju je nekad smatrao bliskom. -Niko mi nije bliži...
Ne laži me, oče.
Sad kad se tvoja ambicija poklopila s Čezareovom...
deset puta je veća.
Zato te opet pitam za Napulj.
Tvoje ćutanje mi je odgovor.
Pođite kući. - Gospodaru.
Lukrecija?
Nije joj dobro. -Alfonse, rekao sam joj da ću doći.
Došao si da nas oslobodiš?
Da me konačno oslobodiš?
Da. Slobodan si. - Slobodan?
Grad je tvoj. -Bez senki? - Idi kuda god želiš. Sam.
Kao što je tvoj brat otišao?
Upozoravam te. - Nepoznata oštrica.
Pad u Tibar. Ili je oštrica bila tvoja? - Brate! -Za tebe sam princ!
Muž tvoje sestre!
Dosta!
Jasno da voliš sestru!
Suviše.
Stani!
Ne! - Nije ono što misliš. -Ne!
Izazvao me je. Pokušao je da me probode i pao je na moj mač.
Pusti me! Zovi lekara! Zovi!
Ne! Kreni! - Ubio me...
Ubio me je, ljubavi. -Ne. -Ubio me je. Kao što ste oboje želeli.
Nije trebalo da te volim...
Ne osećam ruke! Kuk mi gori!
Dajte mi nešto!
Zagrizite ovo.
Za bol, uzmi.
Čekaj tu. Možda mi zatreba profesionalac.
Ne miči se. -Šta možete? - Ništa. Neka ide svojim tokom.
Moglo bi da traje danima.
Onda ga ostavite s porodicom.
Znam da možeš da prekineš moju agoniju.
Ako si me ikada volela, učinićeš mi tu poslednju uslugu.
Ne mogu. - Možeš!
Ti si Bordžija.
Je li to sve što sada jesam?
Bordžija?
Profesionalac.
Lukrecija?
Nikada neću isprati ovu krv.
Onda moram ja.
Bićeš gola, i čista, i bez krvi.
I moja.