Doslej... -Radost mojega življenja si. -Veva, da to ni res.
Kako dolgo bi šlo tako? Menda smo v zakonu trije.
Ne izzivajte.
Lahko izbruhne škandal, če namigne, da nisva spodobna.
V sorodu sva, rada se imava. Kje je škandal?
Zbegala bom papeža. - Še bolj, kot ste ga?
Imam orožje, topove in utrdbo. To je naš trenutek.
Spletkari z Neapljem, utrjuje dvorec, naroča topove.
Kmalu bo neosvojljiva. Varoval boš mojo sestro.
Ves čas hočem vedeti, kje sta ona in mož.
Bila sem ujetnica v Neaplju, zdaj sem ujetnica v Rimu.
Cesare je kot duh v noči. -Za seboj ima francoskega kralja in vojsko.
Nihče ne ve, kaj kani. -Sovražiš ga. -A bi si rad rešil kožo.
To čaka vse izdajalce. Caterina zbira zaveznike.
Končalo se bo z vojno. Daj mi poveljstvo!
Iste cilje imava! - Tajiš nam jih.
Če oslabimo, nas bodo uničili. Izklesal ti bom cesarstvo.
Rim ni več le papež Borgia. Je tudi Cesare Borgia.
V Rimu nimam služabnikov.
Prevelik zalogaj za Firence. - Demokracija, g. Machiavelli.
Pravijo, da ima svoje prednosti.
Kaj bi bil za vas popoln zločin?
Zločin brez žrtve? -Ne. Zločin brez osumljenca.
Na morilca vašega brata nikdar ni padel sum,
je pa senca dvoma padla na vse druge.
Ta človek je zagrešil popoln zločin.
In tak človek bi lahko nekoč postal popoln knez.
Kako je lahko človek knez brez kneževine? -Nikakor.
Zato ste se verjetno prišli pogovarjat o Forliju.
Kaj bodo naredile Firence, če Rim napade Forli?
Dobro veste, kaj. Tisto, kar naredimo vedno: nič.
Morali bomo čez firenško območje.
Torej to storite ponoči.
Toda vojske so glasne. - Poskrbel bom, da ne bo hrupa.
Brez nemirov in ropanja. - Dve vojski, dvakrat več hrupa.
Znate molčati? Francoska vojska je že tam,
v gozdovih Romagne. Daleč onstran Firenc.
Papeško vojsko bom poslal naprej, ponoči.
Brez svečanega odhoda in vzklikanja množic? -Brez.
Bolje bo, če ne boš vedel, kje sem.
Na mejah Firenc bodo, preden se te zbudijo.
Kako naj to upravičim veleposlaniku? -Ne bo treba.
Dovolil nam je prehod prek njihove zemlje.
Sokrat pravi, da je prava modrost vedeti, da nič ne veš.
Izklesal ti bom cesarstvo. -Kdo mu bo vladal, ko nas ne bo več?
Vsa ta mržnja in nesloga. Prodajanje glasov v konklavu,
družine in frakcije, meč na meč.
Ne bi bilo preprosteje,
če bi ključi Svetega Petra prešli od očeta na sina?
Prvorojenstvo.
Najpreprostejši, najučinkovitejši prenos oblasti.
Kot monarhija?
Božje kraljestvo na zemlji.
Od očeta na sina? -Ali papeške volitve dobro služijo Bogu?
Je kardinalski zbor omenjen v evangelijih?
Ne. To je preteklost.
Prvorojenstvo je prihodnost.
Preprosto, vnaprej določeno.
Svet ne bo hotel... - Ne še, toda...
Lahko ustvarjamo monarhije, svojega kraljestva pa nimamo.
Če nam ti ustvariš kraljestvo,
bomo pisali svojo prihodnost.
Prihodnost Cerkve in sveta bo naša.
Tvoja.
In tvojih otrok.
Kar molčiš?
Ostal sem... brez besed.
Zakaj smo te pa hoteli za kardinala?
Da bi nekoč postal papež.
Izkleši nam kraljestvo, in bodi kralj in papež.
Videli ste, kako je končal Collona, torej poznate pravila.
Že prej smo jih poznali. - Dobro.
Ne domišljajte si, da ne bom ubogal najnizkotnejših vzgibov.
Ali da je kakšna boljša pot, kot da mi ostanete zvesti.
Imamo vojsko. Opremljena je in končno ima tudi smodnik.
Vojskovodje menijo, da jo vodijo, pa to ni res.
Vodite jo vi.
Vojaki na pohodu so kot kobilice.
Vi jih boste obrzdali.
Napadli boste samo eno utrdbo, Forli.
In to so vaši vojaki.
Kaj piše na tem meču? - Aut Caesar, aut nihil!
Zdaj smo torej z njim. - Nočem biti proti njemu.
Kaj piše na tem meču? - Aut Caesar, aut nihil!
Ali Cesare ali nič.
Osramotila sva ga, brat. - Jaz sem ga?
Na nešteto načinov.
Ve. Nekako ve.
Zakaj mi godi le tvoj dotik?
Vse življenje se mi izmikaš. Sita sem tega.
Sita sem svojega moža. Sita sem življenja.
Le tebe se ne nasitim.
Mi lahko poveš, zakaj...
Zakaj so najino prekletstvo čustva, ki se zdijo tako
naravna in dobra?
Zakaj je tako, kot bi bil Bog z nama, ko sva skupaj?
Ko te ni, te že nekako pozabim.
Potem se me dotakneš, in Bog pridrvi nazaj.
Bog ali hudič? -Kdorkoli je, ne morem se upreti.
Kmalu bom moral proč.
Da, vem.
Končno imaš svojo vojsko. Podirati moraš gradove.
Boš kdaj pomislil name? Obljubiš, da boš pazil nase?
Kaj bi te utolažilo, sestrica?
Mislim, da nič drugega kot še en otrok.
Moj mož zmore le, kadar se naliva.
Kot zdajle.
Brat! -Alfonso.
Ali nemara Duce? - Tudi to.
Že poznaš moji senci?
Gledata, ko pijem, gledata, ko seksam.
Imela sem brata, ki je tako smrdel. - Kako? -Po preveč vina.
Umrl je. -Da, od tega. -Od česa? - Od pretiravanja. Nehaj.
Ne slišiš? Njegova vojska odhaja. Smem zraven?
Tu sem brez koristi, meč pa znam vihteti.
Odloži ga. - Celo preliti kri. -Nikar.
Rad bi izziv, rad bi kaj osvojil.
Me torej vzameš?
Ko se vrnem, bom premislil. Dotlej se ne dotikaj meča.
Ko bi se vsaj lahko bojevala, mati. - Praskam lahko, kot mačka.
Izgubil sem svojo desno roko. Pogrešam njegove nasvete.
Svetujem pa lahko.
Bral me je kot knjigo.
Znal se je premikati. Brez stavka, brez besede.
Vojske potrebujejo vlačuge, mar ne?
Bila sem vlačuga. - Nikar.
Resnica boli? -Kurtizana si bila. Nočem biti sin vlačuge.
Zato si tak, kot si. - Torej smo prišli iz nič.
Ne, če bo po očetovo.
Ambicije ima. O takih nisem sanjal niti jaz.
Povej. -Ne morem. Strah me je sploh pomisliti.
Strah, tebe? Prvič slišim.
Veliko strahov imam. Predvsem glede Lukrecije.
Pazi nanjo. -Povsod jo spremlja straža.
Ta spremlja njenega moža. - Mu ne zaupaš?
Da jo bo branil? Ne, ne zaupam mu.
Rim se bo spremenil.
Ne že spet.
Jezdec! Odprite vrata!
Povej! - Kaj menite? Začelo se je.
Vojska je ponoči krenila iz Rima. - Deset dni proč.
Šteti znate? Morali boste. Na tisoče oblegovalcev bo.
Vsaj deset dni imamo za priprave.
Naš načrt je, če nima kdo boljšega,
da pripravimo dovolj zalog, da bomo zdržali obleganje.
V mesto boste pripeljali vse žito, perjad in govedo.
Stotnik! Nekaj se premika!
Posekali boste vse gozdove okrog Forlija.
Vsako drevo, grm, skrivališče.
Pod obzidjem naj bo goličava, kjer bo tarča vse, kar se zgane.
Izkopljite rove tukaj, tukaj in tukaj.
Napolnite jih s šibjem in ostrimi koli.
Gospa... -Napadli boste sovražnika in ga zvabili k rovom.
Gospa... -Naši konjeniki bodo rove preskočili
in zvabili v past pešake, njihovi topovi pa ne bodo mogli čez.
Kaj je? -To morate videti. - Ne more počakati?
Ne. Cesare Borgia ne čaka.
Vojska je šele zapustila Rim! Deset dni daleč so.
Ima še francosko vojsko. Nekako mu jo je uspelo skriti.
Oblegani smo! Oblegani smo in zima prihaja!
Nadaljujte. -Kot krščanski trgovci pa morajo plačevati desetino.
Slišali so govorice... -Začelo se je obleganje Forlija. -Čudno.
Papeška vojska je komaj zapustila Rim.
Vaš sin skriva vojske kot čarodej nageljne.
V gozdovih okrog Forlija že poganjajo topovi.
Benetke prosijo za avdienco,
pa tudi Umbrija, Ferrara, Bologna in Sveto rimsko cesarstvo.
Garali boste. -Naj se obrnejo na našega sina, vojvodo Valentina.
Kje pa bi ga našli?
Bržkone je pri svojih vojskah.
Kjerkoli že so.
Dregnil si v osir, pa še ni poldan.
Dobro. Naj bo presenečenje naše skrivno orožje.
Ena vojska na položaju, druga koraka vsem na očeh.
Lahko bi nam povedal. -V nobenem primeru ne smeš nič vedeti.
Raje bi govorili po pravici, če povem po pravici.
Torej te moram pustiti v nevednosti.
Francozi bodo zahtevali plačilo. -Neapelj.
Veleposlanik bo zaprosil za avdienco.
Z veseljem izročimo Neapelj, če bo tvoji sestri s tem odleglo.
Ni me bilo tu. - Prosim?
Nisi me videl, nisi govoril z mano.
Pogovarjamo se s prazno posteljo.
Nismo si mislili, da bo tako zabavno.
Ostani neviden.
Vsem razen nam.
Ne prizanašajte mi.
Firence je vaš naskok na Forli tako presenetil,
da sploh niso opazile vojske, ki koraka mimo.
Vas smem prositi še nekaj?
Ali gre za varnost moje domovine? -Morda.
Francoski kralj je v Milanu. - Ne bo pa ostal dolgo tam?
Ne, želi si ljubljeni Neapelj.
Kako lahko pri tej strahoti pomagam? -Lahko bi mu dejali,
da bom poskrbel za Neapelj, ko zavzamem Forli.
Moja sestra bo njegova regentka in bo vladala v njegovem imenu.
Pa vaša sestra ve za svojo usodo?
Sposobnejšega človeka ne poznam.
Bo tudi njen mož igral kakšno vlogo?
Tega ne bi smel vprašati, kajne?
Vitelli! Zakaj oblegovalni stolpi?
Ali ne zaupaš topovom? - Zidovi so debeli štiri metre.
Nihče jih še ni prebil. Morda bo treba drugače.
Morate jesti, gospa.
Kaj ponujaš? Ujetega goloba, kuhano podgano?
Običajno juho. Iz tistega, kar je ostalo.
Kaj, če je to konec? -Ne morem verjeti, da tako govorite.
Izgubila sem sina, moje ljudstvo strada.
In zmrzuje. -Nekaj bo že prišlo. - Deus ex machina?
Le spopadete se lahko.
Ničesar nimate, da bi se pogajali. -Svoje telo.
Ni več mlado.
Toda nekdaj ga je dražilo.
Slišal sem govorice.
Moja legenda... - Ni dovolj za pogajanje.
Ne, ne. Po legendi moram umreti v plamenih.
Ali pod mečem.
Ali preživeti... kot zmagovalka.
In če se ne motim, ne bom zmagala.
Ni še konec. - Ne.
Teh štirimetrskih zidov ne prebije noben top.
Torej lahko počasi stradamo
ali pa se predamo.
Jaz pa se ne bom nikoli predala.
Nekaj mi obljubi.
Karkoli se zgodi,
ne dovoli, da me dobi živo.
Dal bom vse od sebe.
Če boš preživel, razmisli o svoji prihodnosti.
Kakšni prihodnosti?
Cesare Borgia.
On je morda prihodnost.
Micheletto.
Kje si bil?
Pogovarjal sem se z Bogom. - Kaj je rekel?
Nič.
In zdaj si spet z mano?
Več tednov lahko tolčete po obzidju,
ničesar ne boste dosegli.
Le to si mi prišel povedat?
Ste pozabili, da sem bil rojen v Forliju?
Pridite.
Pod severnim stolpom je bil nekdaj starorimski kamnolom.
Če premerite razdaljo in pot, označite mesto
in ga nato obstreljujete, bo stolp padel.
Ne moreš kar oditi. - Kdo mi bo preprečil?
Vi?
Jaz sem mrtev.
Pojdite po suhi strugi. Pod ovijalkami boste našli vhod.
Zbogom, Cesare Borgia.
Kaj je to? - Starorimski kamnolom.
Če ima moj obveščevalec prav, sva pod severnim stolpom.
Vrata pa so tam. - In če se moti?
Potem se pač moti. Deniva, da ima prav.
Kako bova izmerila? - Treba bo s koraki.
Poiskati sever-severozahod, nato pa izmeriti.
Na delo torej.
1, 2, 3, 4,
5, 6, 7, 8...
Zelo natančni moramo biti. 248 korakov. -Severozahodno.
Ne bo šlo. -Lahko se obnese. - Kako veš?
Sedi in glej. -Nisem si mislil, da boste kdaj držali tole.
Le za kratek čas.
Pet, šest, sedem... - Daj.
120, 121...
Morala bi te pri priči ubiti. - Lahko.
Belo zastavo nosim, lahko se tudi pogovarjaš. -Ne z Borgijcem.
Hinavščine sem za zmeraj sita. - Nisem tak kot moj brat.
Ne, ti ne mučiš fantičev. Pobijaš jih.
Oborožen je bil. Za obzidjem pa je na tisoče neoboroženih.
Imaš tudi ti svoje meje? - Te ne zanimajo moji pogoji?
Mislim, da jih poznam, pa me vseeno opomni.
Predaj sebe, orožje in grad, pa bom prizanesel ljudem.
Kot sem dejala tvojemu mrtvemu bratu,
ne bom pokleknila pred rimskim gospodarjem vlačug.
Sem prav korakal? - Štel sem. 248. -Pa smer?
Preveril sem, severozahod.
Sem prav razumel? Ciljamo tla pred obzidjem in ne obzidja?
Belo zastavo. - Pripravite se na posmeh, roganje.
Komaj čakam.
Nabij! Nameri!
Ogenj!
Vadijo! - Še tega ni zadel.
Spet! - Nabij. -Ogenj!
Bravo! -V črno! - Nagrado mu dajte.
Ogenj!
Spet! -Ogenj!
Hitreje! -Ogenj!
Nabij!
Ogenj!
Obzidje je padlo!
Neverniki! Vojake v vrsto, zdaj se bo začelo.
Zdaj!
Juriš!
Stoj!
Stojte! Nočem pokola!
Mene bi radi? Mene bi radi?
Tukaj sem. Razstrelite me na tisoče koscev.
Vsi namerite vame! Sto puščic naj me prebode, da bom kot ježevec!
Nameri v vrv.
Dajte! -Podarjam ti življenje. - Nočem ga več.
Dajte mi legendarno smrt.
Lahko le Caterina Sforza ubije Caterino Sforza?
Prekletnik, španski mešanec!
Ostala boš živa, vztrajam. - Zakaj?
Ker jaz tako hočem.
Ključ.
Morala bi te zabosti v tej postelji. -To veva oba.
Pa me nisi.
Ne dotikaj se moje obleke.
Oprosti, nočem, da te ljudje vidijo... tako.
Kaj te briga?
Ukrotil sem legendo, forlijsko tigrico.
Rad bi, da se oblečeš temu primerno.
Rumeno in črno. Kot tigrove proge.
Naredite kletko zanjo, zlato.
Obložite jo s hermelinom in črnim satenom, kot mrtvaški voz.
Vlečejo naj jo okrašeni konji. Veličastno naj pride v Rim.
Zajeli smo legendo, naj se to vidi. -Pa potem?
Pripravil ji bom prostore v Angelskem gradu.
Zapor lahko postane njen grad. To si zasluži.
Morilca je imela, kajne? - Rufia.
Mojstrskega sejalca smrti. Je med temi ubogimi parami? -Da.
Če ga kje vidiš, ga tudi pošlji v Rim.
Pridi, toda ne praskaj. - Nimam več krempljev.
Potem mi daj roko.
Ne, primi me pod roko. - To je moja sedmina, ne poroka.
Vseeno se me primi. - Zakaj? -Enkrat si se me že.
Gospa.
"Rimska vrata"
Ne bi bilo preprosteje, če bi prišli sami od sebe?
Prepričana sem, da bi se končalo enako.
Me boste mučili? - Ne.
Zgoraj smo vam pripravili prostore,
dostojne vašega položaja.
S čudovitim razgledom na Svetega Petra.
Nikar se ne prenaglite, vaša svetost.
Še vedno imam zobe.
Odkleni ga.
So grdo ravnali s tabo, Rufio?
Imel sem človeka, kot si ti. Sposobnega vsake naloge,
onkraj vrlin, dobrega in zla, onkraj vsega razen zvestobe.
Prosila sem te, da prideš v spovednico, oče. -Si grešila?
Ne, le tu mi ne prisluškujejo.
Moj brat ima povsod vohune.
Naj se ponudim? -Videti si nezlomljiv. To mi je všeč.
Mi ponujate zaposlitev?
Lahko ti dam nalogo in te preizkusim.
Povejte.
Slaba žena sem. - Si skrenila s poti?
Saj pravim, da spoved ni pristna. Kot ni pristno nič okrog naju.
Prosila sem te, da prideš sem,
da bi mi samo nekaj po pravici povedal.
Nekoga je treba odstraniti.
Tako, da sum nikakor ne bo padel name,
mojo družino, ali koga, ki mi je blizu.
Kako mu je ime?
Govori se, da bo Cesare napadel Neapelj.
Vem, da si se dogovarjal s francoskim kraljem.
Če je to res, je moj mož že mrtev.
Alfonso Neapeljski, princ Bisceglieja.
Mož vaše sestre. - Da.
In poslali bi mene? Premeteno.
Pa če me zalotijo pri delu? - Te bodo?
Kaj menite vi?
Ne poslušaj govoric. - Nikomur se ne morem zaupati.
To je preprosto vprašanje, ki ga hči zastavlja očetu.
Nekoč mu je bila blizu. - Nihče mi ni bliže...
Ne laži mi, oče.
Zdaj ko sta z bratom uskladila stremljenja,
so ta stremljenja desetkrat večja.
Zato še enkrat vprašam za Neapelj.
Z molkom si mi odgovoril.
Pojdita domov. - Gospod.
Lukrecija?
Ne počuti se dobro. -Alfonso, ve, da se bom oglasil.
Si naju prišel osvobodit?
Si končno prišel osvobodit mene?
Da. Svoboden si. - Svoboden?
Mesto je tvoje. -Brez senc? - Pojdi, kamor hočeš. Sam.
Kot je odšel tvoj brat?
Svarim te. -Bodalo neznanca, padec v Tibero.
Ali pa je bilo bodalo tvoje? - Brat! -Zate sem princ!
Mož tvoje sestre!
Dovolj!
Seveda ljubiš sestro!
Preveč.
Stoj!
Ne! - Ni tako, kot misliš. -Ne!
Izzval me je. Napadel je in padel na meč.
Pokliči zdravnika! Pokliči ga!
Ne! Pojdi! - Ubil me je...
Ubil me je, ljubezen moja. -Ne. - Ubil me je. Kot sta hotela.
Ne bi te smel ljubiti...
Ne čutim rok. V boku me žge!
Dajte mi kaj!
Ugriznite.
Za bolečino, za bolečino.
Tu počakaj. Morda bom še potreboval strokovnjaka.
Miruj. -Kaj lahko naredite? - Nič. Naj gre svojo pot.
Več dni lahko traja.
Torej ga pustite z družino.
Vem, da lahko narediš konec mojemu trpljenju.
Če si me kdaj ljubila, mi boš naredila to zadnjo uslugo.
Ne morem. - Lahko!
Borgijka si.
Je to vse, kar sem zdaj?
Borgijka?
Strokovnjak.
Lukrecija?
Nikoli ne bom izmila te krvi.
Potem jo moram jaz.
Gola boš in čista in spet brez krvi.
In moja.