V minulých dílech Borgiů...
Jsi radost mého života.
Víš, že vím, že to není pravda.
Jak dlouho tak můžeme žít?
Špitá se, že v tomto manželství jsme tři, ne dva!
Neprovokujte mě, pane.
Mohl by vyvolat skandál, kdyby naznačil, že je mezi námi něco víc.
Jsme rodina, máme se rádi. Co je to za skandál?
- Já chci zmást papeže. - Ještě víc?
Mám zbraně, kanóny i hrad.
To je naše chvíle.
Catherina Sforza se paktuje s Neapolí. Opevňuje svou tvrz.
Zabírá kanóny. Brzy bude nenapadnutelná.
Postaráš se o ochranu mé sestry.
Budu vědět, kde je a kde je její muž každou hodinu každého dne.
Byla jsem vězněm v Neapoli. Teď jsem vězněm v Římě.
Cesare Borgia se zjevuje a mizí jako duch v noci.
Má v kapse francouzského krále a za zády jeho vojsko
a nikdo neví, co provede dál.
- Ty ho nenávidíš. - Ano, ale svůj život mám radši.
Budiž to ponaučením pro ty, kteří by mě chtěli zradit.
Catherina Sforza láká spojence a koncovkou bude válka.
Dejte mi rozkaz! Máme stejné cíle, otče.
Ale jaké tedy jsou? Před námi o nich nemluvíš!
Když teď povolíme, zničí nás. Já vám vybojuji říši. Věřte mi.
Řím už není jen borgiovský papež. Řím už je i Cesare Borgia.
Tady v Římě nemám služebné, můj pane.
Florencie si je už nemůže dovolit.
Demokracie, pane Machiavelli.
Prý má své výhody.
Co je podle vás dokonalý zločin?
Zločin bez oběti?
Zločin bez podezřelého.
A mne už několikrát napadlo, že ten, co zabil vašeho bratra,
je mimo podezření, ale udělal podezřelé z ostatních.
Ten spáchal dokonalý zločin.
A ten se může jednoho dne stát pravým vladařem.
Jak se může někdo stát vladařem bez panství?
Nemůže. A proto jste si nejspíš přišel popovídat o Forli.
Kdyby Řím napadl Forli, jak by reagovala Florencie?
Dobře víte, jak by Florencie reagovala. Jako vždy. Nijak.
Cestou musíme překročit florentské hranice.
Tak to udělejte v noci. Ale vojska dost hlučí.
Přesunou se tiše. Bez hluku a bez plenění.
Dvě armády, jak jsem slyšel. Dvojnásobný hluk.
Udržíte tajemství?
Francouzské vojsko je už na místě v lesích Romagni.
Daleko za hranicemi Florencie.
Papežské vojsko vyšlu před sebou, pod rouškou tmy.
Žádný okázalý odjezd? Jásající davy?
Ne. Nic takového.
A bude lepší, když o mém postupu nebudete nic vědět.
Než se Florencie probudí, budou vojáci u jejích hranic.
Jak to vysvětlím florentskému vyslanci?
Nebude třeba.
Ujistil mě, že můžeme přes jejich území přejít.
Jak moudře pravil Sokrates: "Vím, že nic nevím."
Já vám vybojuji říši, otče.
Ale kdo jí bude vládnout, až tu nebudeme?
Je tady tolik zášti. Hlasy v konkláve na prodej.
Rodiny a frakce, tasené meče.
Nebylo by snazší
předávat svatopetrský stolec z otce na syna?
Primogenitura.
Nejprostší a nejefektivnější způsob předání moci.
Jako v monarchii.
Boží království tady na zemi.
Předávané z otce na syna.
Je volba papeže dobrou službou Bohu?
Mluví se v evangeliích o kolegiu kardinálů? Ne.
To je minulost.
Budoucností je primogenitura.
Prosté, předem dané.
- To by svět nepřijal. - Prozatím ne.
Máme moc zakládat a rušit monarchie,
ale nemáme své království.
Pokud pro nás vytvoříš říši,
začneme psát knihu naší budoucnosti.
Budoucnost církve i světa, ve kterém žijeme, bude patřit nám,
tobě a tvým dětem.
Co povíš?
Jenom ohromeně mlčím.
Proč myslíš, že jsme z tebe chtěli mít kardinála?
Aby ses jednou stal papežem.
Vytvoř nám království, Cesare, a buď v něm králem i papežem.
Víte, jak dopadl Colonna. Pravidla znáte.
Ta už jsme znali i předtím, můj pane.
Dobře. Nemyslete si, že nebudu jednat podle nejhorších pohnutek.
Nebo že není ve vašem zájmu zachovat mi věrnost.
Máme vojsko. Dobře vybavené, konečně i prachem.
Má generály, ti si myslí, že velí. Nevelí. Velíte vy.
Armády se v zemi, kterou táhnou, chovají jako kobylky.
Vy jim v tom zabráníte.
Zaútočíte na jednu jedinou pevnost.
Na pevnost Forli.
A teď se, přátelé, seznamte se svými vojáky.
Co stojí na tom meči?
Aut Caesar, aut nihil!
- Takže teď jsme s ním. - Proti němu bych nešel.
Co je na tom meči?
Buď Caesarem, nebo ničím!
Buď Cesarem, nebo ničím.
- Zostudili jsme ho, bratříčku. - Že by?
Vícekrát, než spočítám.
On to ví. Nevím jak, ale ví.
Čím to, že mě uklidní jen tvůj dotek?
Celý život se ode mne snažíš odpoutat. Mám toho dost.
Mám dost svého muže. Mám dost života.
Ty jsi to jediné, co se mi nezajídá.
Umíš mi to vysvětlit?
Proč jsme prokleti citem, který se zdá tak správný,
přirozený a dobrý?
Když jsme spolu, jako by s námi byl i Bůh.
A když jsi pryč a já zapomenu,
stačí jeden dotek a Bůh se zase rychle vrátí.
- Bůh nebo ďábel. - Tak či onak, je to jako lavina.
- Brzy musím odjet. - Ano, já vím.
Konečně máš své vojsko. Můžeš zbořit pár hradů.
Vzpomeneš si na mne? Slibuješ, že na sebe dáš pozor?
Co by tě mohlo utěšit, sestřičko?
To jediné by asi bylo další dítě.
Můj manžel je ale schopen jen, když je pod obraz.
Jako teď.
- Bratře. - Alfonsi.
- Nebo snad Il Duce? - I to.
Znáte už mé stíny?
Dívají se, jak piju, dívají se, jak souložím!
- Můj bratr byl takhle cítit. - Jakpak?
- Vínem. Jeho přemírou. - Ale ten zemřel.
- Ano, na totéž. - Na co?
Na nezřízenost. Nech mě, můj milý.
Neslyšíš? Jeho vojska jsou na pochodu. Můžu se přidat?
Ne. Tady jsem zbytečný, ale meče se chopit umím.
- Odlož ten meč, můj milý. - Umím i zranit.
Ne.
Úkol bych přivítal. A jakýkoli boj.
Jsem odvedený?
Až se vrátím, zvážím vaše zařazení.
Do té doby nechte meč mečem.
Kéž bys mohla jít do boje, matko.
Umím škrábat. Jako kočka.
Ztratil jsem pobočníka. Chybí mi jeho rady.
Můžu aspoň radit, když už ne bojovat.
On do mne viděl.
Věděl, kudy dál, bez jediné věty, beze slova.
Vojska potřebují kurvy, ne? Sama jsem jí byla.
Mlč.
- Pravda bolí? - Byla jsi kurtizána.
- Nejsem synem kurvy. - Proto jsi, jaký jsi.
- Vzešli jsme z ničeho. - Podle tvého otce ne.
Ten má ctižádost. Větší, než bych čekal.
Povídej.
Nemůžu. Bojím se na to i pomyslet.
Ty se bojíš? To je neslýchané.
Mám různé strachy.
Nejvíc se bojím o Lucrezii. Chci ji ochránit.
Nemůže se ani hnout, jak ji hlídají.
- Jejímu muži to vadí. - Nevěříš mu?
Že se jí postará o bezpečí? Ne, nevěřím.
Řím se brzy změní.
Už zase?
Jezdec! Otevřete brány!
- Tak mluv. - Co myslíte? Už to začalo.
Jeho vojska v noci opustila Řím.
Deset dní odsud.
Počítat umíte. Bude to třeba.
Jsou jich celé tisíce, chystají se na obléhání.
Máme celých deset dní na přípravu.
Náš plán, pokud někdo nemá lepší,
je navézt sem zásoby, abychom přežili sebedelší obléhání.
Ať do města svezou každou unci zrní, všechnu drůbež i dobytek.
Kapitáne! Vidím pohyb!
Ať kolem Forli vymýtí všechny lesy,
každý strom, keř, každou možnou skrýš.
Chci vidět pod hradbami pláň,
volné palebné pole, kde bude cílem vše, co se pohne.
Podél hranic vykopejte příkopy. Tady, tady a tady,
kryté proutím, a také příkopy s naostřenými kůly.
Zaměstnáme nepřítele hned, když dorazí.
- Navedeme je k příkopům... - Má paní, odpusťte, ale...
Naše jízda příkopy přeskočí, zatlačí jejich pěchotu...
- Paní, to musíte... - A jejich kanóny neprojedou.
- Tak co je? - To musíte vidět!
- Nepočká to? - Ne. Cesare Borgia nečeká.
Viděl jsi to vojsko opouštět Řím deset dní od nás.
Měl druhou armádu z Francie, kterou někde nějak ukryl.
Bože. Obléhání začalo.
Obléhání začalo a blíží se zima.
Jako křesťanští kupci musí i oni odevzdávat církvi desátky.
Slyšeli zvěsti, že snad...
Obléhání Forli začalo.
To je překvapení. Papežské vojsko teď opustilo Řím.
Váš syn ukryl celou armádu jako kejklíř míčky.
V této chvíli z lesů ve Forli vykukují děla.
Benátský vyslanec se domáhá audience,
stejně tak vyslanci Umbrie, Ferrary, Bologni
a Svaté říše římské.
Čeká nás perné ráno, Svatosti.
Ať své otázky směřují na našeho syna,
gonfaloniéra papežského vojska, vévodu z Valentina.
A kde ho najdeme?
Nejspíš u svého vojska. A kde je to, ví Bůh.
Píchl jsi do vosího hnízda, můj synu.
Dobře. Nechť jsou překvapení mou tajnou zbraní.
Jedno vojsko je na místě, druhé se veřejně promenáduje.
Příště, prosím, zpravit předem.
Je lepší vědět, nebo nevědět, když musíte hrát nevědomost?
Popravdě řečeno, raději bychom říkali pravdu.
Pak vás raději ponechám v nevědomosti.
Za ty Francouze ještě zaplatíme.
Neapolí. Francouzský vyslanec žádá o audienci.
S radostí bychom poslali Neapol k čertu,
kdyby byla tvá sestra ušetřena dalšího trápení.
- Nebyl jsem tu. - Cože?
Neviděl jste mě a nemluvil se mnou.
Ne, mluvíme s prázdným lůžkem.
Kdo by řekl, že nám poskytne takovou kratochvíli.
Zůstaň ve stínu.
Před všemi, kromě nás.
Co mi nesete?
Florencii tak překvapilo vaše obléhání Forli,
že si ani nevšimla, že jí prochází celé vojsko.
Můžu vás ještě jednou využít?
Je ohroženo bezpečí mé domoviny?
Možná. Král Ludvík Francouzský je právě v Milánu.
A dlouho tam nezůstane.
Ne. Chce zpět svou milovanou Neapol.
A jak mohu pomoci s tak strašlivou vyhlídkou?
Můžete ho ujistit, že až získám Forli, vyřídím to s Neapolí.
Sestra Lucrezie se stane regentkou, bude vládnout jeho jménem.
Ví vaše sestra, jaký jí chystáte osud?
Neznám nikoho schopnějšího.
A její manžel? Také bude mít svou roli?
Na to jsem se neměl ptát, že?
Vitelli!
Proč potřebujeme věže? Nevěříte kanónům?
Zdi jsou tři a půl metru silné. Ještě nikdo je neprolomil.
Jsou třeba další prostředky.
Musíte jíst, má paní.
Co je na výběr?
Holub ze střechy? Vařená krysa?
Vývar z toho, co zbývá.
- Co když je to konec? - To bych od vás nečekal.
Přišla jsem o syna. Mí lidé hladoví.
- A mrzne. - Něco přijde.
Zásah shůry?
Vy teď můžete akorát bojovat. Nemáte jak vyjednávat.
Svým tělem?
To už není mladé. Ale kdysi ho zajímalo.
Doneslo se mi.
Můj odkaz?
- S tím se vyjednávat nedá. - Ne.
Můj odkaz si žádá, abych zemřela v plamenech nebo zásahem meče.
Nebo přežila. V triumfu.
Nevím, jak bych mohla, leda bych něco přehlédla. Takže?
- Ještě není konec. - Ne.
Ty zdi mají přes tři metry. Žádný kanón je nepoloží.
Takže tu můžeme vyhladovět,
nebo se vzdát.
A já se nikdy nevzdám.
Jedno mi ale slib.
Ať se stane cokoli,
nesmí mě dostat živou.
Vynasnažím se.
A jestli to přežiješ, tak zvaž svou budoucnost.
Jakou budoucnost?
Cesareho Borgiu. On může být tvá budoucnost.
Micheletto.
Kde jsi byl?
- Mluvil jsem s Bohem. - A co říkal?
Nic.
Takže ses ke mně vrátil?
Ty zdi můžete ostřelovat týdny. Bez výsledku.
Tohle jsi mi přišel říct?
Přece jsem se ve Forli narodil.
Pojďte.
Pod touhle severní věží,
vedle brány, je starý římský lom.
Změřte si vzdálenost,
vytyčte cestu, nad ni dejte značku.
Tu ostřelujte. Zeď se zřítí.
- Takhle nemůžeš odejít. - Kdo mě zastaví?
Vy?
Jsem mrtvý.
Jděte starým korytem. Je tam převislé psí víno.
Tam najdete vchod.
Sbohem, Cesare Borgio.
Co je to tu?
Starý kamenolom.
Jestli má můj informátor pravdu, je nad námi severní věž.
- A brána je tady. - A když se mýlí?
Tak to se uvidí. Věřím, že má pravdu.
Jak to vyměříme?
Odkrokujeme to, označíme severoseverozápad.
A vytyčíme cestu.
Dejme se do práce.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm...
Může to vyjít, ale je nutná přesnost. Je to 248 kroků.
- Severozápad. - Severozápad. Přesně.
- To nemůže vyjít. - Ne, může to vyjít!
Jak si můžete být tak jistý?
Jestli nevěříš, tak stůj a dívej se.
Tak s tímhle bych vás nečekal.
Není to na dlouho.
Tady, paní.
Pět, šest, sedm...
Dej.
Sto dvacet, sto dvacet jedna.
Měla bych vás zabít!
Prosím. Ale mám bílou vlajku. Můžete vyjednávat.
S Borgiou nikdy. Té falše mám dost na celý život.
Nejsem jako bratr, Catherino.
Ne, vy chlapce nemučíte. Rovnou je zabijete.
Byl ozbrojený.
V těchto zdech jsou tisíce neozbrojených.
Vytyčujete si hranice.
Vyslechnete si podmínky?
Myslím, že je znám. Ale osvěžte mi paměť.
Vydejte sebe, své zbraně, hrad a já ušetřím vaše lidi.
Jak jsem řekla vašemu bratrovi. Děvkaři z Říma se klanět nebudu.
Štíty!
- Vykrokoval jsi to? - Počítal jsem. 248.
- A co směr? - Správný. Severozápad.
Jen abych si to ujasnil.
Snažte se udeřit do země pod tou zdí, ne na zeď samu.
Na vlajku.
Připravte se na smích. Výsměch.
Ten přivítám.
Nabíjet!
Výš.
Palte!
- Cvičí střelbu na cíl! - Netrefili nás!
- Znovu! - Nabít!
Palte!
- Skvěle! - Do černého!
Dejte mu cenu!
Palte!
Znovu, znovu!
Znovu!
Palte!
Rychleji!
Zapálit! Palte!
Palte!
Hradba se zřítila!
Ó, vy malověrní. Seřaďte se. Teď to začne.
Teď!
Vpřed!
Stát!
Dost! Nechci tu krveprolití.
Chcete mě?
Tady mě máte. Rozstřílejte mě na cucky!
No tak! Zamiřte všichni, kolik vás tu je!
Ať ze mě trčí stovka šípů! Jako z dikobraza!
Miř na provaz.
Můžete žít, Catherino.
Ne, já už žít nechci.
Tak mi dopřejte smrt, která mi patří.
To musí Catherinu Sforzu zabít Catherina Sforza?
K čertu s tebou, španělský bastarde!
- Budete žít. Na tom trvám. - Proč?
Protože si to přeji.
Ten klíč.
Měla jsem vás v té posteli zabít.
To víme oba. Ale nestalo se.
Na ty šaty nesahejte!
Odpusťte. Ale takhle bych vás nerad ukazoval.
Není to jedno?
Zkrotil jsem legendu. Tygřici z Forli.
Proto si vás nechám vystrojit.
Žlutá a černá. Tygří pruhy.
Vyrobte jí klec ze zlata.
Vyložte ji hermelínem a černým saténem jako rakev.
Potáhnou ji livrejovaní koně s chocholy.
Její příjezd do Říma bude podívaná.
Zajali jsme legendu. Tak ať je to znát.
A pak?
Připravíme jí příbytek v Andělském hradu.
Její žalář, její hrad. Nic menšího si nezaslouží.
- Sloužil jí nějaký zabiják, že? - Rufio.
Mistr umění smrti.
- Je mezi tou cháskou? - Ano.
Tak ať odjede do Říma i ten Rufio.
- Pojďte, a nepodrápat. - Já už drápy nemám.
Dejte mi ruku.
Ne. Rámě.
To je můj pohřeb, ne svatba.
- I tak. - Proč?
Nebude to poprvé.
Má paní.
Nebylo by snazší, má paní,
přijet z vlastní vůle?
Konec by byl bezpochyby stejný.
- Natáhnete mne na skřipec? - Ne.
Přichystali jsme vám komnaty náležité vašemu postavení.
S nádherným výhledem na Svatého Petra.
Neunáhlete se, Vaše Svatosti.
Ještě mám zuby.
Sundejte ho ze zdi.
Špatné zacházení, Rufio?
Míval jsem podobného muže. Všeho schopného.
Klidně šel za hranici slušnosti, dobra i zla. Všeho, kromě věrnosti.
Požádala jsem vás o zpověď, otče.
Protože jsi zhřešila.
Ne. Protože jen tady nás nikdo neuslyší.
Můj bratr má špehy všude.
Mám vám nabídnout své služby?
Zdáš se mi nezlomný. To mám rád.
Je to nabídka práce?
Dám ti jeden úkol. Záleží na výsledku.
Mluvte.
- Jsem špatná žena. - Zbloudila jsi?
Jak jsem řekla. Ta zpověď je naoko.
Jako i všechno kolem je faleš.
Ale požádala jsem vás o schůzku,
abych zde, v soukromí, zjistila jednu věc.
Chci to s někým skoncovat.
Aby podezření neulpělo na mně, na mé rodině...
- Na nikom z mého okolí. - A jméno máte?
Proslýchá se, že má Cesare své plány s Neapolí.
Vím, že máte nějakou dohodu s francouzským králem.
Jestli to je pravda, je můj muž prakticky mrtvý.
Alfons Neapolský, vévoda z Bisceglie.
- Manžel vaší sestry. - Ano.
A chcete to po mně. Velmi chytré.
- A když mě při tom přistihnou? - A přistihnou?
Co myslíte vy?
- Nevěř všem fámám. - Nemám jiného důvěrníka.
A tak se jednoduše ptá svého otce dcera,
která bývala blízká jeho srdci.
- Nikdo mi není bližší. - Nelžete mi, otče.
Teď, když se vaše ctižádost spojila s bratrovou,
je najednou desetinásobná.
Takže se znovu ptám na Neapol.
I mlčení je odpověď.
- Už běžte domů. - Pane.
Lucrezie?
Lucrezie!
- Lucrezie! - Není jí dobře.
Alfonsi. Řekl jsem jí, že večer přijdu.
Jdete nás pustit? Je to tak?
Konečně jsem volný?
Ano. Teď můžete jít.
- Můžu? - Město je vaše.
- Beze stínu? - Klidně si jděte, a sám.
Tak jako váš bratr?
Varuji vás.
Anonymní dýka. Šup do Tibery. Nebo ta dýka byla vaše?
Bratře!
Pro vás "pane", žádný bratře. Jsem muž vaší sestry!
A dost!
Jistě, vy svou sestru milujete!
A to velmi.
Dost!
Pane Bože!
Ne!
- Není to, jak myslíš. - Ne! Bratře, ne!
On mě vyzval. Chtěl mě probodnout a přitom mi padl na meč.
Ne! Hned mě pusť! Volej doktora! Volej doktora!
Ne! Ne! Běž. Prosím, běž.
- On mě zabil, má lásko. - Ne. Ne.
Oba jste si to přáli. Neměl jsem...
Neměl jsem tě milovat.
Necítím ruce. A hoří mi bok!
Dejte mi něco!
Zakousněte se. Rychle, tady!
Tak, můj milý.
Na bolest!
Vydrž. Vydrž.
Čekejte. Možná bude profesionála třeba.
Jenom klid.
- Co ještě můžete? - Už nic.
Nechat to běžet. Potrvá to dny.
Nechejte jej s rodinou.
Vím, že umíš moje utrpení ukončit.
Udělej to pro mě, jestli jsi mě kdy milovala.
- Já nemůžu. - Ale můžeš!
Jsi Borgia.
To ze mě zůstalo, bratře?
Borgia.
Profesionálka.
Lucrezie?
Lucrezie!
Tu krev už ze sebe nesmyju.
Tak musím já.
Budeš nahá a čistá,
očištěná od krve.
Moje.