POHREBNÝ ústav a Krematórium
POLOHA NÔŽKY PEDIATRICKÝ PODIATER
VEĽKÉ OTVORENIE
2. VEĽKÉ OTVORENIE
NEHANEBNÍ KRYSO-BASTARDI
3. VEĽKÉ OTVORENIE
4. VEĽKÉ OTVORENIE
5. VEĽKÉ OTVORENIE
Dobre, ideme na náš koncert do domova dôchodcov Ozdobná dečka.
Áno, naša kapela má vystúpenie. Áno, v domove dôchodcov.
A áno, znamená to, že sme prerazili, bejby!
Naozaj vzrušujúce.
Stále sa voláte Pomocný čašník a drsné baby?
Nie. Chalan s boa a majstri kaše.
Hráme na pučidlách na zemiaky.
To sú moje pučidlá na zemiaky… To je fuk.
Áno, Zekeova babka oslavuje 85 rokov.
Dúfam, že diváci budú skákať v mosh pite,
lebo majstri kaše to majú radi!
Pánečku, rozpučíme to tam!
- Okej, ideme. Majte sa. - Ahojte!
- Pa. Bavte sa. - Ľúbime vás, čau!
Prineste mi späť pučidlá!
Asi ich hodíme do davu ako bubeník paličky.
Takže nie!
Tento rytmus nie je bežne zaužívaný
Toto je rytmické kráľovstvo
Toto je dodatočný príjem
Zarobíme prachy A prepučíme sa k slobode
Sólo na kazoo! To je obľúbený nástroj Zekeovej babky.
Ideš, Zeke!
Ozdobná dečka, chcem vás počuť kričať!
Veľmi ťa ľúbim, babi!
Majstri kaše!
Decká, myslím si, že dnes sme sa dostali do hudobnej histórie.
Odleteli im z toho kompresné ponožky.
Áno, len pár ľudí si počas toho zdriemlo.
Hej! Psst, Bessin vnuk.
Zdravím, pán… človek.
Som Rusty. Chceli by ste si s kamarátmi zarobiť 100 dolárov?
Odpoveď je áno. Je jedno, čo poviete ďalej.
Radi si zarobíme, pán, ktorého sme práve stretli.
Nie som si tým istá.
- Idem do toho. - Aj ja.
Tak dobre. Poďme do mojej izby.
To je tiež úplne v pohode povedať.
Takže všetci proste… Okej.
Čo je to?
Stará výhra z lunaparku Wonder Wharf.
Keď všetci nenávideli deti?
Hej. Nuž, nebola to obľúbená výhra.
Volá sa „Cool-ala“.
Lebo sa snaží byť cool.
A je to koala.
Smrdí ako červy.
Ide o toto. Potrebujem, aby ste vzali
medvedíka Cool-alu a schovali ho pre mňa.
Kam? Do kontajnera?
To bude asi správne miesto.
Počuli ste o Kolotočiarove?
Kotoločiarovo?
Tam bývali kolotočiari z Wonder Wharf.
Ako čarodejnice z Čarodejnícova.
Jasné. Chcem, aby ste to tam ukryli.
Máme to schovať v Kolotočiarove?
- Tiež známom ako „Mesto bodnutí“. - Prečo?
Kedysi som býval v Kolotočiarove.
Kvôli nízkym daniam z nehnuteľností?
Nie, pretože som býval kolotočiar.
Kedysi dávno
sme toto pred sebou navzájom
s ďalšími pracovníkmi lunaparku skrývali.
Ako taká zábavná vojna žartíkov.
Je rozkošné, že to kolotočiari robia. Páni!
To áno. Ale potom som dostal peniaze z vyrovnania za to,
že mi na hlavu spadla horská dráha.
Bola to jedna z mäkších častí,
ale áno, odsťahoval som sa
a stratil som kontakt s ľuďmi z Kolotočiarova.
A pred pár dňami som upratoval nejaké haraburdy
a našiel som tohto drobca napchatého v mojom zvlhčovači.
Bol tam ukrytý desať rokov.
To vysvetľuje ten zápach.
Keď som ho našiel, napadlo mi, že by bola zábava
obnoviť našu starú vojnu žartíkov.
Takže chcem, aby ste to ukryli v Sonnyho prívese,
v jeho kuchynskej skrinke.
Jasnačka. To je nechutné.
Počkať. Máme ísť do jedného z prívesov ľudí z lunaparku?
Znie to nelegálne a desivo,
ale zdá sa, že nikto iný s tým nemá problém.
Takže to je v pohode. Pohodička.
Ako zistíme, ktorý je Sonnyho príves?
Je červeno-bielo-žltý a je pri cigaretovej záhradke.
Tie sa dajú pestovať?
Je to len veľký popolník.
Každopádne, chcem fotografický dôkaz, že ste to urobili.
Inak žiadne prachy.
Jasné. Môžeme natočiť video mojím telefónom.
No dokelu! Pozrite, ako J-Ju zabezpečuje produkčné prostriedky.
- No tak! - Zeke! Moja bradavka!
Počujte. Len nech vás nezbadajú.
Lebo nás zabijú?
- Hej. - Počkať, fakt?
Žartujem. Lebo to zničí vojnu žartíkov.
Asi budete v pohode.
- Okej. - Super. Ľúbime vás. Dovi.
Vďaka, Linda. Nejako vždy vieš, kedy mi doliať.
Možno podľa hlasného sŕkania.
A že potom povieš: „Hotovo!“
Prestaň ma sledovať, Mort.
Dobre, musím si odskočiť. V pohode, Bob?
Prečo sa ma pýtaš?
Neviem. Nechcem, aby si sa čudoval, kde som.
- Strachoval sa. - To by som nerobil.
Zdravím. Posaďte sa kamkoľvek.
Tu je krátky príbeh o jedle, ktoré podávame.
Žartujem. Jedálny lístok.
Teddy, čo to…
To je moja terapeutka, doktorka Marjorie.
To je doktorka Marjorie?
Hovoríte „margarín“?
- Ticho, Mort. - Prečo sa pred ňou skrývaš, Teddy?
Mimo ordinácie terapeuta nesmiete nikdy interagovať.
Je to o hraniciach.
Raz som ju videl v lekárni
a už chodím do inej o 30 km ďalej,
a je to okej, aj keď majú problém s mojím poistením
a zle sa tam parkuje.
Takže sa tam budeš skrývať, kým neodíde?
Nie, preplazím sa do kuchyne a potom vykĺznem zadnými dverami.
Panebože.
Zdá sa tu byť prázdno.
Možno sú všetci v lunaparku
alebo sa venujú kolotočiarskym záľubám.
Alebo sú v Macy's. Vždy majú výpredaj.
Cigaretová záhradka.
Toto musí byť Sonnyho príves.
Pozrite na toho milého trpaslíka, čo stráži úrodu.
Dobre, Zeke a Jimmy jr., vy budete dávať pozor.
Dajte vedieť, ak niekto príde.
Urobíme varovný signál.
Jimmy jr. robí úžasnú čajku.
A ja robím obstojnú sojku.
Nie je celkom obstojná, Zeke.
Aha. Tak urobíme len čajku a…
Na svojej sojke asi popracujem vo voľnom čase.
Jimmy jr., daj nám telefón.
Okej. Heslo je 99-99.
Ako v Luftballoons, dvakrát Luftballoons.
Dobre, poďme na to.
Dobrý deň, donáška Biblie.
Vezmite si, kým sú teplé.
- Asi nikto nie je doma. - Ak tam nie je on.
Len nepotrebuje ďalšie Biblie, lebo ich má kopu.
Zistíme to jediným spôsobom.
A dúfam, že dvere nie sú…
Je to zdravá, dôverčivá komunita.
Dobre, Tina, do toho.
Schovaj Cool-alu. Ja to natočím.
Tie dvierka sa stále otvárajú.
Určite ich vyrába tá firma, čo zips na otcových nohaviciach.
A je to.
- Čajka! - Došľaka! Rýchlo!
Nemyslím si, že ruské koleso pochádza z Ruska.
Rýchlo, pod príves.
…deň voľna a šiel a mal…
Prečo ste tu? Máte strážiť vchod.
Prišli z inej strany.
Áno, máme strážiť vchod.
Nie všetko a z každej strany.
No došľaka, ľudia!
Pozrite, čo mi vypadlo z kuchynskej linky.
Okej. Našiel to dosť rýchlo.
Nikto nechcel počúvať moje obavy ohľadom linky.
Ja že máš len kuchynský záchvat.
Decká, v pohode. Je to len zábavná vojna žartíkov.
Len ich to poriadne poteší.
Rusty, ukáž sa.
Ty naničhodný bastard!
Som vážne naštvaný.
Chcem niečo zapichnúť.
Prečo neznejú nadšenejšie?
Božemôj. Všetkých nás zapichnú.
Bude to zapichovacia párty.
Rusty, ukáž sa, nech ti môžem ublížiť násilím.
Mám v sebe kopu emócií
a neviem, čo s nimi mám robiť.
Je dobré, že to vyjadruješ slovami, Sonny.
- Ďakujem. - Keď vidím tú vec
a viem, že ju tu ukryl Rusty,
mám chuť z niečoho vytrhnúť tlčúce srdce!
Z čohokoľvek!
Panebože!
Čo tak skúsiť ujsť cez túto zábavnú zbierku fliaš piva?
Gene, nie.
Hej!
Je tam dole niekto?
- Nie. Len pokračujte. - Maličkí ľudia.
Počkať, toto nie je knižnica.
Teraz sa trochu porozprávame.
Viete, sme priatelia jedného z vašich kamošov, Mickeyho.
Je tu? Mickey?
- Nie. - Má ten svoj „pobyt vo väzení“,
čo niekedy máva.
- Dokelu. - Došľaka.
Takže čo? Pracujete pre Rustyho?
Čo ste? Jeho malí Umpalumpovia?
- Som polichotený. - Sotva ho poznáme.
Urobili sme to, lebo zaplatil.
A to sme mu dovolili len preto, že radi dostávame peniaze.
Prečo sa naňho tak hneváte?
Pre vašu informáciu, bývali sme priatelia.
Najlepší priatelia.
Hovorili sme si Koloto-dogovia.
Lebo po záverečnej sme jedávali
zvyšné hotdogové párky v cestíčku.
- To nie je smutné. - Mali sme aj tielka „Koloto-dogovia“.
Aha, práve mi to došlo. „Koloto-čiari.“
Áno. Potom sme začali skrývať tú čudnú koalu.
Ale potom Rustymu vyplatili vyrovnanie a stal sa z neho iný človek.
Zrazu to bolo: „Chcem jesť párky, čo nie sú staré.“
„Chcem používať mydlo.“
„Teraz mám zvlhčovač.“
Ten kretén!
A potom sa odsťahoval do luxusného bytu
s malou izbou, ktorá je len na oblečenie.
Myslím, že sa to volá „oblečovník“.
Ale vrcholom bolo, že asi pred desiatimi rokmi
som mal infarkt a ten pako ma ani raz nenavštívil v nemocnici.
Neposlal mi ani trblietavý balón alebo peknú pohľadnicu hrajúcu hudbu.
Očividne sme na nesprávnej strane.
Ďakujeme, že ste nám to všetko vyjasnili.
A teraz sa vyparíme a necháme vás užiť si zvyšok dňa.
Mám nápad.
- Párky v cestíčku? - Nie, neskôr.
Niečo pre nás urobíte, decká.
Čo robí teraz?
Práve dostala jedlo. Prečo neodídeš?
To bol tvoj plán, pamätáš?
Viem, ale potom som bol zvedavý, čo si objedná.
- Čo robí? - Neviem, Teddy. Asi je svoj…
Čo? Čo sa deje?
Rozoberá celý burger
a čudne ho rozkladá na tanieri.
- Čože? - Teraz napichuje mäso na vidličku
- a zdvíha ho. - Ako… Ako lízanku?
Otáča vidličkou a ohrýza okraje.
Čo to… Moja terapeutka je ako batoľa.
Ako čudné batoľa.
Čo to má znamenať?
Máme sa vrátiť do domova dôchodcov a schovať Cool-alu v Rustyho izbe?
Akože mu vraciate žartík?
Nie. Žartíkové vojny sú len pre priateľov.
Toto mu má vyslať odkaz, že sme s ním navždy skončili.
Je pre nás mŕtvy.
- Myslíš tým… - Špagety?
Áno, dostane studené špagety.
Ajaj.
Dostane studené špagety?
Keď niekto z lunaparku zničí všetku dôveru,
keď klesne tak nízko,
že nie je hodný vášho hnevu,
dostane špagety!
Prečo špagety?
- Nerozumiem otázke. - Okej, to je jedno.
Ale namiesto toho by ste sa mohli porozprávať.
Tina, v situáciách so studenými špagetami sa nerozpráva.
Chceme to pre vás urobiť.
Ale čo keby sme vám ponúkli možnosť zaplatiť nám za to?
Ak vás to nenaštve.
A čo lístky do lunaparku Wonder Wharf,
ktoré si v pohode môžeme brávať domov?
- Áno! - To už hej!
Teraz urobme špagety a dajme ich do koaly.
Koľkokrát to podľa vás povedali v šou Barefoot Contessa?
DOMOV DÔCHODCOV
Sme ako dvojití agenti.
Pracujeme pre obe strany, snažíme sa nestratiť sami seba.
- Sme rozpoltení. - Veru!
Ako máme dostať Rustyho z jeho izby, dokelu? Tam je.
„Stretnutie pri pudingu.“ Páni, narodeninová torta a puding v jeden deň?
Títo starci nebudú vedieť, čo so sebou.
Okej, tu je plán. Ukážeme Rustymu to video,
dostaneme 100 dolárov a vy ho rozptýlite,
kým Gene a ja vezmeme mobil Jimmyho jr.
a natočíme sa, ako ukrývame koalu v jeho izbe.
Možno sa ho opýtam, či je to teraz iné, ako to bývalo.
To by ma zaujímalo.
A tu som ja, ako veľmi úspešne vkladám koalu do kuchynskej skrinky.
Dvierka sa stále otvárajú.
- Len to tak vyzerá. - Okej, super.
Služby sme poskytli. Môžete zaplatiť mojej sestre.
Tento puding cezo mňa len prechádza.
Cez Genea asi tiež.
Poďme nájsť toaletu. Čo, kamoš?
Áno. Ako vravím:
„Puding z domova dôchodcov si nekupuješ. Len prenajímaš.“
Takže, Rusty, chcete vytiahnuť peňaženku alebo vrecko so znakom dolára?
Neviem, ako ľudia vo vašom veku nosia peniaze.
V izbe mám svoju peňaženku.
- Pôjdeme po ňu? - Nie.
Teda, ja len že…
Všetci sa bavíme na párty s týmto jemným pudingom.
To je jemne povedané.
Áno, to je vtipné. Okej.
Zostaňte tu, ja si vezmem peňaženku a vrátim sa.
Počkať, Rusty…
Zložil som o vás pieseň. Znie takto…
Fakt zbožňujem ten zvuk.
- Vďaka, babi! - Dokelu.
Rusty si ide po peňaženku, lebo je v jeho izbe!
Len to vykrikujem, lebo je to zábava!
Čo to robíte?
Boli sme na ceste na záchod
a potom sme si povedali: „Život je príliš krátky.“ Chápete?
A odvtedy sa tu zabávame.
Len pomaly, hej… Kam idete…
Panebože, ďalšia čudná koala?
Ako sa tam dostala?
Prinútili vás to urobiť?
Nemôžem tomu uveriť.
Zošpagetovali ma.
Lepšie ako byť spappardellovaný?
Zošpagetovali ma.
Tí hajzli mi poslali studené špagety.
Áno…
Takže je vhodný čas opýtať sa znova na tie peniaze?
Súdiac podľa vašej smutnej tváre
a dlhého, čudného povzdychu sa k tomu možno vrátime?
Viete, len sa učím, ako funguje
tento proces špagetovania, ale zdá sa, že ste si to zaslúžili.
Dobre. Peniaze z vyrovnania zo mňa urobili trochu snoba.
Kupoval som rôzne druhy toaletných potrieb
a trochu som sa chvastal svojím zvlhčovačom.
Áno, asi sa im to nepáčilo.
Ale Sonny povedal, že ste ho po infarkte
nešli navštíviť do nemocnice.
A nič ste neposlali. Ani len vtipný pozdrav.
Ja viem. Nešiel som tam.
Začalo to byť divné.
Ja že ma tam nebudú chcieť.
Bohatý chlapík s „oblečovníkom“.
Myslím, že je to „šatník“.
Čo? Ale veď tam nedávate iba šaty.
Okej. Hej.
Ale, Rusty, váš kamoš mal infarkt a nič ste neurobili?
Zaplatil som jeho účty za zdravotnú starostlivosť.
Naozaj?
To by ste mu asi mali povedať.
Len nahlas premýšľam.
Dúfal som, že mu nemocnica zavolá a povie: „Gratulujeme,
váš skromný, štedrý, odcudzený kamoš zaplatil za všetky vaše veci.“
A potom som musel riešiť vlastné zdravotné problémy. A čas plynul.
A dúfali ste, že začať vojnu žartíkov
z vás znovu urobí priateľov?
Áno, ale asi to nevyšlo.
Možno keď zomriem, konečne im budem chýbať.
Možno musíte urobiť naozaj to.
Čo? Zomrieť?
Nech si myslí, že ste zomreli.
Budete mať falošný pohreb.
Čím viac o tom premýšľam, falošný pohreb je jediný spôsob.
Nuž, neviem, či jediný…
Nie, je to jediná možnosť.
Nech sa prejavia emócie a začne sa liečenie.
A ak nám z dobrých pocitov všetci budú chcieť dať 100 dolárov
a možno nejaké lístky do lunaparku, tak nech.
Rusty, idete do toho?
Kašľať na to. Čo iné mám robiť?
Vyzerá to, že tento týždeň máte operáciu sivého zákalu,
takže aj to je niečo.
Chcete usporiadať falošný pohreb?
Áno.
Ľudia si vždy myslia, že falošný pohreb všetko napraví.
A vždy majú pravdu?
- Dobre, urobím to. - Áno?
Áno. Máme slabý týždeň.
Ale len ak v určitom okamihu nevyskočí a nepovie: „Ja žijem!“
- To je moje hlavné pravidlo. - Okej.
- Kazí to povesť márnice.
Môžete to urobiť len niekoľkokrát, kým ľudia začnú strácať dôveru.
Máte fotku toho pána?
Áno.
On nie je mŕtvy?
Tento by bol možno dobrý terapeut.
Radšej nie. Nepáči sa mi, ako drží pero.
Akoby bol zo mňa už sklamaný.
A táto dáma má asi sedem náhrdelníkov.
Toto je beznádejné!
Teddy, nepotrebuješ nového terapeuta.
Áno, možno vôbec nepotrebujem terapeuta.
No… Ja… som… nepovedal…
A navyše mám vás.
- Ja… - Áno…
Máme veľa práce.
Spomínal som vám sexuálne veci, čo riešim?
- Teddy, dosť. - Prestaň.
S LÁSKOU SPOMÍNAME
Ahojte. Vďaka, že ste prišli.
Pozrime sa na tie smutné pohrebné tváre.
Oci, ty sa už tváriš dobre.
Áno, máš takú smútiacu tvár.
Zaplníme miesta na vašom falošnom pohrebe maximálne na 30 minút.
Potom sa musíme vrátiť a otvoriť reštauráciu.
- Keď spomíname prázdne… - Gene.
Aká dramatická mám podľa vás byť?
Niečo ako… Prečo?
Možno to zmierni na štvorku.
- Prečo? - Skúsme 7,5.
Prečo?
- To je ono. - Dobré.
Okej. Poďme sa schovať.
Čoskoro prídu kolotočiari.
Všetci nosia hodinky a vždy chodia načas.
Pamätajte, že o pár dní sa im ozvete
a poviete: „Achjaj, v márnici došlo k nedorozumeniu.
Nesprávny mŕtvy muž. Také veci sa stávajú.
Ale nie je to skvelé? Som stále nažive, niekoľko dní po mojom vkusnom pohrebe.“
- Môže byť? - Jasnačka, doktor Smrť.
A nehovorte mi tak.
Neverím, že sme zošpagetovali Rustyho. A teraz je mŕtvy.
Budeme mať problémy?
Budú na cestovinách hľadať odtlačky prstov?
Neviem. Skúsme sa sústrediť na túto chvíľu.
Dopekla. Na nohe mám kliešťa.
Vypálim ho neskôr.
Viac lymskej boreliózy už dostať nemôžem.
Dnes sme tu,
aby sme si uctili život Rustyho Perkinsa.
Pracovníka lunaparku, príjemcu vyrovnania a sofistikovaného človeka.
Všimnite si, že tu nie je rakva.
To preto, že telo je stále v márnici,
a to je v tomto biznise úplne normálna vec.
- Mortovi to ide skvele. - Veru.
Takže náš milovaný Rusty nás opustil.
Je to smutné, naozaj veľmi smutné.
Keď sa nad tým zamyslíte, je to smutné.
Dúfajme, že k nemu nikto necíti zlosť,
ktorú teraz ľutuje, pretože je taký mŕtvy.
Nechajte to už tak.
V tejto chvíli by som sem rád pozval hocikoho,
kto chce povedať pár slov o svojom priateľovi Rustym.
- Ja niečo poviem. - Zafungovalo to?
Teda… Dobre!
Rusty bol veľký blbec, ktorý sa pred všetkými chvastal
peniazmi z vyrovnania a všetci sme ho za to nenávideli.
Okej.
Ale predtým bol dobrým priateľom.
Nikdy nezabudnem, čo robil s párkami v cestíčku.
Poklepal po nich ako po mikrofóne a povedal: „Je to zapnuté?“
Možno mám tetovanie s nápisom:
„Byť tebou je nanič.“ Ale viete, čo je fakt nanič?
Stratiť priateľa pre chorobu zvanú smrť.
To je krásne.
A najviac si želám,
aby som mu mohol povedať, že…
Ja žijem!
Nie!
Hej, ľudia, ja žijem!
Nie je to úžasné?
- Ale nie. - Prečo?
Nemôžem tomu uveriť. Bol som úprimný a zraniteľný.
A zistím, že si usporiadal falošný pohreb?
Všetky svoje slzy beriem späť.
Navždy zbohom, Rusty. Poďme.
- Nie. - Počkať.
Všetci ste prišli na pohreb.
Hlboko vnútri vám na ňom záleží.
- Zdravím. To sme zas my. - Dobrý!
- Rád vás vidím. - Dobrý deň.
Pozrite. Áno, Rusty vás prinútil myslieť si, že zomrel.
A áno, Rusty urobil jedinú vec, ktorú nemal urobiť,
keď vyskočil a povedal: „Ja žijem!“
A áno, falošný pohreb bol Tinin nápad.
Počkať. Čo?
Ale, Sonny, Rusty zaplatil účty z nemocnice,
- keď ste mali infarkt. - Čože?
- Áno. - Fíha.
Ja že nám náš šéf, pán Fischoeder, tajne dal zdravotné benefity
bez toho, aby nám to povedal, lebo je hanblivý.
Zdravotné benefity sú reálna vec?
Ja len sledujem online návody na to, ako vyrobiť lieky.
Ja si robím všetky stehy sám. Vidíte?
No, vďaka.
- Nemáš za čo. - Môžete zakopať vojnovú sekeru?
Alebo zapichovací nôž, ak chcete?
Pardon. A byť opäť priateľmi?
Ja neviem.
Teraz žijeme v iných svetoch.
My sme kolotočiari a ty už nie si, vieš?
Tak moment.
Čo vám hovorí toto?
KOLOTO-DOGOVIA
Stále máš to tielko?
Raz kolotočiar, navždy kolotočiar.
Stále má to tielko, Bob.
Nechápem, aký to má význam.
Ani ja. Ale je to pekné.
Prepána, Rusty.
- Poď ku mne! - Áno…
- Tiež sa chcem objímať. - Skupinové obchytkávanie!
Presne takto chcem, aby vyzeral môj falošný pohreb.
Ja chcem, aby bol môj lepší.
Chcem, aby tam bol nový pápež z Konkláve.
Dobré, že si k sebe znovu našli cestu.
Čo som si to myslel? Nemôžem vyhodiť doktorku Marjorie.
Ona je môj Koloto-dog.
No a čo, že jedáva ako úplný blázon?
Je to najbližšia osoba v mojom živote, ktorej za rozhovory platím.
- No… - Čo?
Nič.
Je pekné už k tebe necítiť takú spaľujúcu nenávisť, Rusty.
Čo to…
Výborne. Hra sa začína.
Páni, pozrite na nich. Opäť priatelia.
Zariadili sme to z dobroty našich sŕdc.
Je mi jedno, že sme nedostali peniaze ani lístky.
- Fakt? - Vôbec mi to nie je jedno.
Hej, kto chce burgery v tej smutnej reštaurácii vedľa?
Môžeme prebrať dnešok, možnú výmenu peňazí alebo lístky na atrakcie.
- Poďme na obed. - Zadarmo!
- Nie zadarmo. - Áno, ak pobozkáte kuchára!
- Nie, Gene. - Platím ja.
Teda… Mali by sme sa vrátiť do lunaparku.
Veľa ľudí teraz jazdí na atrakciách bez obsluhy.
- Asi to nie je bezpečné. - Sú v pohode!
Nie sú tam uväznení. Len získavajú dlhší zážitok.
- To je pravda. - Robíme aj skutočné pohreby!
Povedz to mŕtvym priateľom!
Sólo na kazoo! Ideš, Zeke.
Idem na to!
Preklad titulkov: Zuzana Jánošíková