E Casa ta FUNERARĂ și crematoriul
LA COȘ-MELIE DERMATOLOGIE
MAREA DESCHIDERE
MAREA REDESCHIDERE
TERMITA JOE EXTERMINATORI
MAREA RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-RE-REDESCHIDERE
Primul lucru pe care-l voi face cu clătitele e să le mănânc.
Uite-o! Ești entuziasmată, Tina?
- Ar trebui să fiu? - Bineînțeles!
Azi începe Cheflăneala Brânzei.
Aia, da... Super entuziasmată...
- Da, chestia cu Cheflăneala Brânzei. - Da... Ce ziceai că e?
Cheflăneala Brânzei e un joc în care elevii de clasa a opta formează echipe
și aruncă unii în alții cu felii de brânză americană.
Dacă ești lovit cu brânză, ești eliminat.
Poți să tragi cu brânză în elevi oriunde, mai puțin la școală sau la ei acasă.
- Bine. - Doar o tradiție stupidă de clasa a opta.
O tradiție stupidă de clasa a opta?
Ăsta e singurul motiv pentru care vreau să ajung într-a opta.
Acum există și a opta?
Sună distractiv. E vreun premiu?
Da. Mândrie, onoare, faptul că știi că ești cel mai tare din parcare.
În plus, o grămadă de bani. Zeci de dolari.
Fratele lui Matthew Ross lucrează la Pizza Guys.
O să trimită pizze gratuite câștigătorilor când nu e șeful prin preajmă.
Mă mir că școala e de acord cu asta.
Oficial, școala știe de eveniment, dar nu comentează.
Asta a fost reacția lor la petiția mea pentru Lunea Mariachi.
Se pare că o să fie felii de brânză aruncate peste tot pe jos.
Da, tată, așa e războiul.
Ce se întâmplă, Tina? Nu ești încântată?
Nu prea. Particip fiindcă participă toți.
Dar am încercat să arunc cu brânză și nu m-am descurcat de minune.
Nu sunt în stare să arunc cu brânză în oameni.
Of, dragă, ba sigur că ești.
Tina, e în regulă.
Cheflăneala Brânzei presupune 10% aruncare cu brânză și 90% strategie.
Haide, îmbărbătează-te!
La amiază se aleg echipele. La cine te-ai gândit?
Voiam să fac echipă cu Susmita.
Nu pare genul care să guste Cheflăneala Brânzei.
Dar mergem înainte și poate ne și distrăm pe parcurs.
Ca circumcizia mea.
Susmita, faci echipă cu mine la Cheflăneala Brânzei?
Să ne bucurăm de experiență fără să ne chinuim prea tare?
Deja mi-am făcut echipă.
Da? Dar credeam că o să fim coechipiere.
Tina, mi-ai spus explicit să nu te aleg.
Cum adică?
Nu mă pricep să arunc cu brânză. Să nu faci echipă cu mine!
Bine, am înțeles.
Credeam că ai spus-o de complezență.
Și de asta.
Credeam că urma să ne apropiem și să ne plângem de jocul ăsta.
- Și acum îmi spui că-ți place? - Foarte mult.
Sper că ești fericită cu echipa ta de oameni cărora le pasă
- ...de jocul ăsta idiot cu brânză. - Chiar sunt.
O să-mi găsesc o altă echipă acum. Jimmy Jr., pot să fiu în echipa ta?
Mai avem un loc liber, deci presupun că da.
Dar nu l-ai numit „joc idiot cu brânză”?
Nu. Voiam să spun că odată m-am jucat cu o brânză idioată în farfurie.
Bine, atunci, ești în echipă.
Ne întâlnim acasă la Michael Carlish azi,
după ore, să facem strategii și să exersăm aruncarea cu brânză.
Super, o să vin și eu. Abia aștept!
Dar trebuie să terminăm la 16:15, fiindcă am programare la dentist.
- E doar un control. - Am înțeles.
La naiba! Tina e cu echipa ei într-un loc secret și fac strategii acum.
Nu mi-am dorit niciodată mai mult să fac schimb de corpuri cu o adolescentă.
E într-un loc secret? La o petrecere obscură?
Comanda la pachet e gata.
- Ce e? - Trag cu urechea.
- O, nu! - Cuplu care se ceartă la masa patru.
Știi ceva? Cred că ar trebui să ne despărțim.
E din cauza lui Julie?
- Julie? - Julie. Mă apropii, să aflu mai multe.
- Nu, Lin, o s-o dai în bară. - Cum adică?
Scuze. Dar nu prea te pricepi să tragi cu urechea.
Poftim? Nu-i adevărat. Sunt profesionistă.
E scandalos, asta e. Ai întrecut măsura.
- Hai să discutăm altundeva! - Sigur.
La revedere! Mulțumim că ați venit.
Lin, vezi?
Ce? N-a fost din cauza mea.
Au plecat fiindcă voiau să vorbească despre Julie afară, la soare.
Știu să trag cu urechea.
Te iubesc, dar...
- Ce? - Nu știi.
- Da. - Așa e.
- Nu. - Ba da.
- Da. - E adevărat.
Dar te pricepi să tragi alte lucruri. Foloase, sfori, clape.
Adineauri ai făcut o grămadă de lucruri care te-au dat în vileag.
Ce m-a dat în vileag?
- Numește un singur lucru! - Făceai mult contact vizual.
N-aș spune că era mult.
Ai curățat o gaură de pe tejghea.
La un moment dat, prosopul nici nu mai era pe tejghea. Curățai aerul.
- Ba nu. - Lin, ai vorbit cu voce tare.
Te holbai la ei și ai spus: „Julie.”
- Serios? - Da.
Fir-ar să fie! Dar ador să trag cu urechea.
Ce rost mai are să ai restaurant dacă nu poți trage cu urechea?
Cred că te putem ajuta.
Te putem învăța cum să nu fii atât de lamentabilă.
Bine, atunci.
Și o să te învățăm cum să flirtezi cu bucătarul pentru cartofi prăjiți gratuiți.
O să combinăm atacul și ofensiva, cu trei atacanți și doi fugaci.
- Îmi place. - Da, are sens.
- Ce părere ai, Tina? - Scuze, vorbeam despre joc?
Credeam că vorbeați despre un film pe care l-ați văzut.
Să exersăm la țintă?
Am adus brânză de antrenament. E expirată.
Tata mi-a zis să-mi fac de cap cu ea.
Super. Mă duc să fac pipi.
Toată lumea să țintească scaunul.
Michael, putem să-ți luăm la țintă șezlongul?
- Da, cred că e rezistent la brânză. - Haide!
Sunt mulțumit de asta. Bun!
Jimmy Jr.!
Dumnezeule, am simțit reculul.
Frumoasă aruncare, Tex!
Bine, Kelly! Ai dat din fundul grădinii!
Celelalte echipe n-o să știe ce le-a lovit.
- Ce... - Frate, ce...
Măi să fie! Nu și J-Ju!
Era ocupado la toaletă. Mă duc mai târziu.
- Ce s-a întâmplat? - Nu înțeleg.
- Pur și simplu nu înțeleg. - A fost atât de rapid!
- Am fost loviți cu brânză. - Serios?
- Ne-au nimerit pe toți de peste gard. - Nu pe toți.
Adăpostește-te, T-dog!
- Unde sunt? - Or fi plecat.
Tina, pe tine nu te-au nimerit. Ești ultima supraviețuitoare din echipă.
- Ești singura noastră speranță. - Mișto!
Ador presiunea. Da, e perfect. Da, te rog.
ȘCOALA WAGSTAFF
Stăteam noi așa, o echipă dominantă și închegată,
și discutam planuri strategice în locul nostru secret.
Și, din senin...
Nici n-am văzut cine a aruncat. Am fost luați la țintă de o fantomă.
Impresionant!
Acum totul e pe umerii Tinei.
Speranțele și visurile întregii echipe.
- Da. - Se descurcă ea.
- Probabil. - Poate.
Tina, te simți bine?
Condoleanțe?
Nu, îmi place că s-a întâmplat asta.
Atacatorii au acționat inteligent.
Eu și Zeke eram printre cei mai buni la jocul ăsta.
Nu pot să cred că mâinile astea n-o să apuce să mai joace.
Atacatorul sigur e un sportiv.
Probabil că joacă baschet sau baseball.
- Poate Aiden Strider. - Da.
Aiden e drăguț.
- Ar putea fi Brady Griffin. - Brady e drăguț.
T-dog, te descurci? Pentru că expresia ta
- ...spune că nu. Te simți bine? - Nu știu.
Ține-o tot așa...
- Tina, pot să vorbesc cu tine? - Sigur.
- Au! - Tina, ascultă-te!
„Nu știu.” Ești ultima supraviețuitoare din echipa ta!
Pentru asta ne-am antrenat.
- Dacă ne-am fi antrenat. - Ar fi trebuit să te antrenezi.
Joacă jocul!
- Cine e războinica mea cu brânză? - Eu?
Atât de intimidant!
Ca să tragi cu urechea cu succes,
trebuie să pari ocupată în mod credibil.
Și nu mă refer la șters tejgheaua.
Ștersul tejghelei te dă de gol că asculți.
- Rău de tot. - Stivuirea paharelor.
Asta pare credibil cu adevărat.
Și astea chiar trebuie stivuite, deci ar trebui să facem asta.
Da, în regulă.
Ca să tragi cu urechea cu succes, trebuie să ai și o expresie neutră. Uite!
Da, uită-te la ochii ăia inerți!
- Fără suflet. - Nu știu ce să zic despre asta.
Arată ca un cadavru trist, nu?
Să încerc și eu. Cum e?
Încă ești plină de viață. Ai mult entuziasm natural.
Bob nu are piedica asta.
Vrei să exersăm?
Lin, stai acolo și stivuiești paharele,
noi vom purta o conversație interesantă,
iar tu vei încerca să tragi cu urechea,
fără să faci lucrurile pe care le faci de obicei.
Fii atent! Delapidez bani de la companie.
Poftim? Vorbești serios acum, Bob?
- Lin, tocmai ai zis „hmm”. - Ba nu.
Mă refeream la altceva. Stivuiam un pahar interesant.
- Continuă, că mă descurc. - Bine.
Cum funcționează delapidarea? N-am înțeles niciodată.
Care-i delapidarea și care-i lapidarea?
Linda, nu te poți apropia.
Da. Trebuie să găsești
distanța maximă la care să stai de subiecți
și să rămâi acolo.
Bine, continuă să vorbești!
Și ce e extorsiunea? Ca atunci când faci contorsiuni?
- Vorbește mai tare! - Nu poți să spui asta.
- Regula numărul unu. - Da.
M-am gândit un pic, am făcut un plan.
Și cred că există o cale de a obține victoria. Poate.
Iată planul! În primele zile rămâi în umbră.
și-i lași pe fraieri să înghită brânză.
Bine. Rămân în umbră. Pot să fac asta.
Cum anume?
Școala e o zonă sigură, așa că poți rămâne după școală
și să mergi la o activitate după ore. La clubul de șah, de exemplu.
Dar nu-s înscrisă la clubul de șah.
Vrei să spui „sânul lăsat”? Ar trebui să mă înscriu și eu. Proba A și B.
Gene, taci! Rămâi după ore
timp de 45 până la 65 de minute.
Când pleci, schimbă-ți puțin înfățișarea!
Iei o căciulă de la Obiecte pierdute.
S-o verifici de păduchi! Ba nu, trăiește riscant!
În fiecare zi să ieși prin altă parte.
Apoi, sub nicio formă să nu te duci acasă!
Atacatorii o să te aștepte pe drumul dintre școală
și apartamentul nostru, așa că te duci în altă parte.
Nu fugi, dar te miști repede.
Diseară mergi la salonul la care lucrează Gretchen.
Rămâi la salon, citești niște reviste.
N-ar strica nici să-ți pui bigudiuri.
Apoi, la 18:00, când se termină programul brânzos,
te duci acasă și vei fi supraviețuit încă unei zile.
După care o iei de la capăt a doua zi.
Am înțeles. Cred. Sper.
Poți să mai repeți de două ori?
Nu contează, am înțeles. Într-un fel.
Marele Brânzar a răpus niște atacanți de renume.
Aiden a fost nimerit. Ronald a fost nimerit.
La fel și Katie și Josh.
Și încă nu știm cine e.
N-a fost văzut.
Lovește din umbră ca un înger al morții.
Nu s-a mai văzut așa ceva. Dar știu că o să te descurci, Tina.
Poți rămâne în viață.
Da. Ai dormit suficient, Tina? Ai mâncat destule proteine?
Mănâncă asta, e pui pane.
- Mersi. - Fii puternică,
- ...singura noastră speranță! - Marele Brânzar.
Marele Brânzar. E la un cu totul alt nivel.
Nu sărbătorește, nu vrea să iasă în evidență.
E mai presus de toate astea. E un tehnician de precizie. Un vizionar.
Discursul ăsta ar trebui să mă încurajeze?
Da, dar îl poți învinge.
- Bun. - Deci cine e Marele Brânzar?
Ar putea fi Will. E atletic.
Da, uite cum mestecă!
- Fără efort. - Ar putea fi Chelsea.
E stilul lui Chelsea.
Ea ar arunca cu brânză în oameni și dacă n-ar exista jocul ăsta.
Dar trebuie să-l bănuim și pe alunecosul de Henry Haber.
Sau pe Jocelyn? Nu.
Tammy? E un geniu malefic.
Sau cel puțin e malefică. Sam?
E agitat, neîndemânatic, dar...
L-am văzut aruncând un disc. N-a fost groaznic. Deci, poate?
Dar Susmita?
E o persoană pe care n-ar bănui-o nimeni.
E versată-n ale cărții, dar cu brânza schimbă sorții?
Și chiar vrea să câștige jocul ăsta stupid
care ne-a distrus prietenia, să fim sinceri.
Mi-ar plăcea să câștig doar ca s-o fac pe Susmita să-și bage unghia-n gât.
Sau o groază brânză.
Aș putea câștiga jocul ascunzându-mă.
Devin destul de bună la asta.
M-am distrat cu doamna de la magazinul de vitamine.
Nu. Gata cu ascunsul.
Ce? Dar e mișto să te ascunzi. Îmi place.
Nu, e timpul să schimbăm strategia.
Când joci dodgeball, e bine să te ascunzi în spate o vreme.
Dar nimeni nu câștigă la dodgeball ascunzându-se.
Trebuie să dobori oameni.
Nu mai sunt mulți copii în joc. E timpul să activăm modul de brânză.
Ce e modul de brânză?
Înseamnă că acum treci la atac.
Urmărești ținte și, când găsești una, găsești o cale să pui brânză pe ea.
Cauți și distrugi. Devii o bestie înfricoșătoare.
Nu cred că pot deveni o bestie înfricoșătoare.
- Dar o indigestie înfricoșătoare? - Știi că nu arunc bine cu brânză.
Tina, crede-mă, gândești prea mult.
Ia-ți creierul și împinge-l spre fund!
- În regulă... - Eu voiam să fac asta după prânz.
O să folosești consacratul Atac vendetă.
Lași pe cineva să te urmărească, după care schimbi foaia.
Fir-ar să fie! Stai așa!
Desfă-te!
Stai așa, nu pleca nicăieri!
Ce? Nu!
Da. Atacul vendetă. Bestie înfricoșătoare.
Să nu cumva să-mi spui „bestie înfricoșătoare”!
Nu, eu sunt bestia înfricoșătoare.
Tu ești doar o buletă de brânză care a fost brânzită-n față. Ia și-nghite-o!
N-o înghiți pe bune, că a căzut pe jos.
Dar știi ce vreau să spun.
Nu pot să cred că am nimerit-o pe Tammy în față!
Literalmente în față, pentru că am lovit-o în față.
Da, Tina, e o singură persoană. Îmi place atitudinea, dar concentrează-te!
Mai avem mult de lucru.
Erai tare îngrijorată în legătură cu aruncatul brânzei!
Sunt mândru de tine. Cred.
- Mulțumesc. - Tina, asta e o listă
cu toți cei care sunt încă în joc. Adică țintele tale.
- Ai de gând să-i umpli de brânză? - Sigur că da!
Îmi dă cineva o chiflă?
- Vai de mine! - Scuze, o să mă mai calmez.
Singurii jucători rămași sunteți tu, Susmita, Sam,
Henry, Chelsea și Will?
Marele Brânzar trebuie să fie Chelsea sau Will, nu?
Fata care-și ascute unghiile
sau tipul care trimite mingea până la leagăne?
Nu cred că era nevoie
să scoți sunetul ăsta acum.
- Dar bine. - Deschide-o!
Toți jucătorii rămași se vor întâlni azi la fabrica de mâncare de câini
la ora 16:30, iar identitatea Marelui Brânzar va fi dezvăluită.
P.S. Nu sunt eu, Henry.
Sună ciudat. Și miroase a capcană.
Sigur e ciudat. Și capcană.
Dar, dacă joci cum trebuie, ai putea să-i brânzești
pe toți de acolo și să câștigi jocul ăsta împuțit.
- Sau să mă brânzească ei. - Sau așa.
Cred că asta și-au spus ăia reciproc
atunci când au luat cu asalt plajele Normandiei.
Probabil că e deja la fabrica abandonată de mâncare pentru câini.
Sper că a luat destule felii de brânză.
Sper să aducă câteva și acasă. Mi-e dor de brânza de pe vremuri.
Ăsta e cuplul care se despărțea, nu?
Da.
Sigur e cuplul care se despărțea.
Despărțirea se joacă la două chiftele.
Se întorc?
De ce s-ar întoarce... Bun-venit la Bob's Burgers!
Le ducem niște meniuri, vă rog?
DOMNUL LĂBUȚE-N SOS
- E cineva? - Bine ai venit!
Adăpostește-te, dacă vrei.
Ce se întâm...
Mi-am dat seama că e foarte greu
să începi o întâlnire secretă dacă nu știi cine e aici.
- Deci a sosit toată lumea? - Da.
- Da.
- Prezent. - În fine,
au venit toți jucătorii rămași în joc.
Unul dintre voi e Marele Brânzar, iar eu știu cine este.
Numele ei rimează cu Rusrita.
Bun, e un început.
Poftim? Fraților, nu eu sunt Marele Brânzar.
Nu, cu siguranță e ea.
Odată, în cele trei săptămâni și două zile în care am fost împreună,
am văzut-o aruncând la gunoi o carte de vizită
de la jumătatea camerei, cu o precizie impresionantă.
Și am jucat badminton odată și era o bestie.
Fie că e ea sau nu, de ce ne-ai chemat pe toți aici?
Care e planul?
Am aceeași întrebare.
Toată lumea știe despre Bătălia de la Stânca Roșie
din China secolului al II-lea, nu?
- Nu. - Ce?
Sigur știți conceptul teoriei jocurilor numit „coaliție țintită”?
Nu.
Singurul mod ca noi, muritorii, să avem șansa de a câștiga
e să-l eliminăm mai întâi pe Marele Brânzar.
Altfel, ea ne elimină pe toți, iar șansele noastre se năruie.
Din nou, nu eu sunt Marele Brânzar.
Oameni buni, Henry i-a chemat pe toți aici
ca să-i elimine pe toți odată.
Poate pentru că, nu știu, el e Marele Brânzar?
Sunt flatat. Inteligența e dezvoltată, sigur.
Dar partea fizică... nu atât de mult.
Deci ideea e că
suntem cu toții aici, în fabrica asta abandonată,
alături de Marele Brânzar, dar nu știm cine este.
Este Susmita!
Ba e Henry!
M-a nimerit!
Of, nasol! Nu ai văzut cumva
cine a aruncat cu brânză? Probabil că nu.
Altfel, ai fi menționat. Așa că las-o baltă!
Will, ai văzut cine a aruncat
cu brânză în tine? Direcția din care a venit? Sunete? Gemete?
Nu. S-a întâmplat atât de repede!
N-am văzut nimic, nici n-am auzit nimic.
Eram curioasă, tu erai Marele Brânzar?
Mulțumesc pentru compliment, dar nu eu sunt Marele Brânzar.
Cine gâfâie? Pentru că mă scârbește.
Scuze, eu eram. Am anxietate,
iar asta îmi provoacă un mic atac de panică, dar nu e mare lucru.
Continuați, vă rog! Totul e în regulă. Scuze că am spus asta.
E foarte posibil să fie Chelsea.
Intră în belele des. Își asumă riscuri.
Caută senzații tari. Și-a făcut piercing cu o piuneză.
N-are nicio legătură cu faptul că aruncă cu brânză din locuri ascunse.
Zic doar că n-are nicio logică.
Și nu era o piuneză. Era o agrafă de hârtie.
- Au! - Și Tina?
Poate că ea și-a brânzit toată echipa ca să ne deruteze pe toți.
Îmi place. Mi-ar fi plăcut să fi făcut eu asta.
Sunt 99% sigură că nu eu sunt Marele Brânzar. Deci, da...
Ups! Mi-a scăpat guma. Susmita, ție îți place guma.
CINNA-CE?
Poți s-o iei dacă vrei.
- Are mai multe cristale aromate. - Nu vreau, mersi.
Drăcie, am fost eliminat!
La naiba! M-ai nimerit!
Mișto lovitură!
Bun, vreau doar să spun tuturor că eu am fost Marele Brânzar.
- Pe bune? - Nu. Poate.
- Nu, n-am fost eu. - Tu ai fost, Henry?
Așa cum am menționat în invitație.
Am făcut multe simulări ca să văd cum ar putea decurge lucrurile,
și niciuna nu a fost atât de nesatisfăcătoare.
- Gumă cu cristale aromate? - Da, vreau.
Vreau și eu niște gumă, dacă se poate. Zic și eu.
- Nu înțeleg nimic. - Cred că vorbesc în franceză.
Sau o engleză foarte silențioasă.
Nu avem cum.
- E imposibil. - Se pricep. Sunt foarte buni.
Cred că ar trebui să le acordăm niște intimitate.
Nu spune asta! Nici nu te gândi la asta! Mă duc.
- Nu! - Nu, nu face asta!
Mă descurc. Sunt pregătită.
Nu s-au oprit din vorbit. E bine.
A găsit distanța perfectă.
Are privirea inertă.
Și, cumva, are și un picior inert?
- Sam? - Da?
- Susmita? - Da?
Bună! Cred că suntem ultimii rămași?
- Cred că da. - Doamne, Tina!
Aș fi făcut echipă cu tine
dacă aș fi știut că vei ajunge așa departe.
Uită-te la tine! Te pricepi.
Mersi, și pe mine m-a mirat.
Nu mă așteptam să mă pricep, și cred că asta m-a făcut să fiu bună.
Și, ca idee, să știi că nu trebuie să fii bun
la ceva ca să te distrezi.
Da, înțeleg asta. Acum îmi place.
Dar tot trebuie să te brânzesc ca să câștig, și asta voi face acum.
Nu și dacă te brânzesc prima.
Aproape, dar nu s-a închegat.
Bine, distrează-te mai puțin!
Fir-ar să fie!
Bună aruncare, Tina! Bună aruncare!
- Mersi, Susmita. - Tina, tu ești Marele Brânzar?
- Nu. - Nici eu nu sunt. Dacă nu ești nici tu...
Da. Te-ai prins. Eu sunt. Bună!
Sam? Dar păreai foarte stresat.
Da, chiar eram. Încă sunt. Dar sunt și foarte bun la asta.
Se pare că poți să fii și stresat, și discret.
De fapt, uneori ajută.
Așa e. Doamne, nu am cum să te bat.
La naiba, Tina! Ce am vorbit mai devreme?
Nu mă pot abține. S-a dus încrederea.
S-a dus distracția. Sunt în modul de panică.
Trebuie să mă ascund.
Ai reușit, Tina!
Ți-ai pus pălăria pe chestia aia.
Am vrut să crezi că mă ascund, dar, de fapt, vânam.
Chiar credeam că te ascunzi.
Bună treabă, Tina!
Dacă a trebuit să pierd în fața cuiva,
- ...bine c-a fost în fața ta! - Mersi.
Și, dacă a trebuit să câștig, mă bucur că eu am câștigat.
Și întâmplarea face că Julie a fost motivul pentru care s-au despărțit.
Dar Julie e sora lui.
A intrat la Medicină și se laudă mult cu asta.
În fine, se împacă.
Mama voastră a aflat toate astea fără să se dea de gol făcând gălăgie.
- A fost o victorie. - Trebuia să fi văzut cum nu se uita.
Bravo, mamă! Louise,
te holbezi la capul meu.
Ce pot să spun? Sunt impresionată.
Ai câștigat Cheflăneala Brânzei.
Ai câștigat, și am câștigat și noi. Și eu. Prin tine.
La ce altceva crezi că ești praf? Ești praf la jefuit bănci?
- Probabil. - Mă ocup.
- Nu! - Ba da.
- Nu! - Tina, arată-le tu!
Scuze! Uau, credeați că o să arunc cu mâncare în voi.
- Așa e. - O să fac asta la fiecare cină.
Subtitrarea: Valeriu Cosa