VÁŠ POHŘEBNÍ ÚSTAV A KREMATORIUM
SVÁŘEČSKÁ ŠKOLA MLADÝ SVÁŘEČ
SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
HMYZ LIKVIDUJEME I ROZMAČKÁNÍM
A DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
A JEŠTĚ JEDNO SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
A JEŠTĚ JEDNO DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
Pořád nemůžu uvěřit, že se Kosmické autokino zavírá.
Chudák autokino.
Ale jsem rád, že ho děti uvidí, než bude pryč.
Věci, které mizí z tvého života, mě vždy zajímaly, tati.
- Povíš nám ještě o tištěných médiích? - Louise.
Jako kluk jsem tam chodil pořád.
Nebo spíš občas.
A potkals tam Ramonu.
Kdo je Ramona?
První holka, která kdy s vaším otcem promluvila.
Jo, tak nějak.
Máma byla první holka, která promluvila se mnou.
Cítil jsem se tak výjimečně.
Tahle dáma z rodičovského sdružení.
Psala jsem jí do našeho chatu.
Ptala jsem se: „Přineseš na prodej pečiva čtyři stoly, nebo pět?“
Odepsala mi: „Jasně.“
A Colleen odpověděla: „Tak kolik?“
A o hodinu později Maryanne konečně odepsala:
„Kolik stolů na prodej pečiva?“ A já na to: „Potřebujeme celkem pět.
„Přineseš je, nebo potřebujeme další?“
A zrovna odepsala: „Tak zatím.“
A ty jsi zmatená, protože...
- Co takhle jí zavolat? - A co? Mluvit s ní? Ne, díky.
Postěžuju si na ni v našem druhém chatu,
kde si nás pár ulevuje skrz Maryanniny divné a matoucí zprávy.
Takže o ní mluvíte za jejími zády.
Ne, píšu o ní za jejími zády.
- Jasně. - Jsem moc rád,
že nám Teddy o dnešku řekl, jinak bychom zmeškali poslední promítání.
- Na jaký film že to jdeme? - Útok lidských příšer.
Je to skvělý film ze 60. let.
Je to film ze 60. let. V tomhle autokině rádi hrají staré filmy.
Jsem ráda, že je to starý film
a ne jeden z těch nudných nových filmů.
Prosím, řekněte mi, že bude pomalý.
No tak, děti, uvidíme film pod hvězdami.
Navíc můžete propašovat jakékoliv jídlo.
Auto je jako obří kabelka na kolech.
Hele, vzala jsem hrozny a skoro luxusní krekry,
půl pytlíku krutonů
a starou uzeninu, která možná není prošlá.
Díkybohu, že se Tina rozdělí o své podivně ušetřené halloweenské
a velikonoční sladkosti, co před námi zvládla schovat.
Pořád čekám na to poděkování.
- Díky. - Děkuju.
Ta je ale namistrovaná.
Ano, jsem. Říkejte mi Královna sladkostí.
Páni, ta stará cedule.
Asi už nefunguje.
Dřív vypadala skvěle.
Kdo by chtěl vidět, jak skvěle vypadala?
Zábavnější je, když táta počká, až to tu budou chtít zavřít
a pak neurčitě popíše, jaké to bylo.
Jeden lístek, prosím. Jsem tu jen já. Nikdo jiný.
Jsem úplně sama.
Ticho, Harolde. Prozradíš nás.
Tak jo, užijte si film.
Zdravím, pět lístků, prosím.
Na účtence máte napsáno, jakou stanici naladíte.
- Kdy zrušili reproduktory? - Asi před 30 lety.
- Zřejmě jsem tu už dlouho nebyl. - Měli jsme moc práce.
Super, určitě navštivte náš snack bar.
- Jistě, zlato. Navštívíme. - To je balíček uzeniny?
Cože? Ne. Jak se to tam dostalo?
Dva, prosím. Moje máma spí.
Ale má to tu moc ráda. Vážně.
Podívejme, kdo ušetřil několik dolarů. Trapáci!
Co se to tam děje? Tak už otevři.
Nemůžu, zaseklo se to.
Cože?
Zdravím, jak se máte?
Tak jo. Já půjdu sem, Tininy sladkosti můžou jít sem,
zbytek nějak vymyslete a jdeme hodovat.
Do sladkostí se pustíme, až film začne, ano, děti?
- Cože? Proč? - Protože to říká Královna sladkostí.
Fajn.
Gene, buď v pohodě.
Tohle místo.
Donutila jsem ho k tomu.
Muší ruka.
Tati? Tys usnul během filmu?
Jo, právě jsem se probudil.
Skočím si na záchod. Chceš nějaké občerstvení?
- Ne, asi půjdu zase spát. - Dobře.
Tak si hezky odpočiň.
Mohl sis přivést kamaráda.
Nikdo neměl čas.
- A moc jich nemáš. - Děkuju.
Dojdu pro občerstvení.
Máš na botě toaleťák.
Nešel jsem na velkou.
Takže ani nevím, jak se to tam dostalo.
Jo.
Ty jsi Robbie Belcher, že jo?
Bobby. Spíš Bob.
Jmenuješ se Bobby Spíš Bob?
Ne, Bob Belcher. Ty jsi Ramona, že?
Chodíme spolu na společenské vědy. Tvé příjmení neznám.
Jo, neobtěžuj se s jeho zapamatováním,
- protože se stěhujeme. - Opravdu?
V pohodě. Dobrá zpráva je, že mámin přítel Dave
s námi do Akronu v Ohiu nejede.
Doufám, že tohle bude náš poslední společný výlet.
S kým jsi tady ty? S někým suprovým,
jako je tvoje máma a její přítel?
S mámou ne. Jsem tu s tátou, který si dává pěkného šlofíka.
Jdu si pro popcorn. Chceš taky?
Nebudu ti ho kupovat.
Jen si koupím svůj ve stejnou chvíli jako ty.
Tak jo! Chci říct, že jo, jasně.
Panebože.
Ne!
Co je? Lin. Co je?
Myslela jsem, že jsem v tom druhém chatu
a napsala jsem, že Maryanne je blbá Rampelnice,
jenže jsem to poslala do toho hlavního chatu.
Tam, kde je i Maryanne.
Co je to „blbá Rampelnice“?
Prostě Rampelnice a navíc blbá. Tohle je fakt zlé.
Máme vymyslet něco lepšího?
Jestli chceš, napadá mě Blběna.
Zdravím.
Dobrý den, vítejte.
Jsem Evelyn Jamesová, majitelka Kosmického autokina.
To je ale účast.
Kde jste všichni byli posledních 40 let?
Dělám si legraci. Skoro.
Dnešní večer každopádně znamená konec éry.
Od zítřka je to tu oficiálně na prodej.
Tohle místo nesmí zmizet. Nemůžeme ho jen tak nechat zavřít.
- Někdo je tu dnes plný života. - Jsem plný života.
Něco s tím udělám.
Ty chceš s něčím něco udělat?
- To není tvůj styl. - Já vím.
Ale myslím, že se musíme pokusit to autokino zachránit.
- Zachránit? Jak? - Dáš mu ledvinu?
Nevím, třeba rozjet petici?
Obejít to tu od auta k autu?
Získat podpisy? Třeba?
Takže bez dalších okolků doufám, že si užijete
dnešní závěrečný film Útok lidských příšer.
Pusťte to!
Je tu spousta lidí,
je to tu v dobrém stavu, pořád to má hodnotu.
Takhle se film sleduje nejlépe.
Ajaj... Dobře. Jen malá technická závada, vážení.
Za chvíli ten projektor dáme do kupy.
Mezitím si pochutnejte na popcornu.
Aha, zrovna mi říkají, že popcorn momentálně není.
Ten přístroj tak trochu hoří.
Ale máme spoustu jiných pamlsků, které nehoří,
tak přijďte.
Pořád to stojí za záchranu.
Papír nemáme, ale lidi se můžou podepsat i na ubrousek.
Dají se na petici použít ubrousky, ne?
- Pokud nejsi petiční snob. - Do háje.
Napsala jsem do hlavního chatu, že tu nadávku
pro Maryanne mi přepsala autokorekce,
jenže teď nikdo nepíše.
- A v tom druhém chatu... - V tom drbacím.
Ticho. Všichni tam vyšilují, což nepomáhá.
Mám do toho hlavního napsat, že mě hackli?
Mrzí mě to, Lin. Mám tu zůstat a pomoct ti
- lhát lidem z rodičáku? - Ne, něco vymyslím.
Dobře, jdu obejít lidi s peticí, abych to tu zachránil.
- Panebože. - Hodně štěstí, tati.
Začíná se mi chtít čůrat. Radši si zajdu ještě před filmem.
Dobře, čau.
Tak co, ochutnáme trošičku cukrátek,
- než se Tina vrátí? - Ale říkala, ať počkáme.
- Jako příšera. - No tak, nic se nedozví.
- Podívej, kolik toho je. - Dobrá připomínka.
Dej mi!
- Má Modrásky. - Ano.
Dobrota.
Dnes je skvělý den pro chuťové pohárky. A Tina se nic nedozví.
- Gene, máš úplně modrou pusu. - To ty ji máš modrou.
Sakra, zapomněla jsem, že tohle Modrásci dělají.
Jsme přistiženi ve chvíli sladkého štěstí.
- Tina se na nás strašně naštve. - Královna sladkostí nám usekne hlavy.
Nebo hůř, už nám nikdy nedá své sladkosti.
Co takhle si ty pusy umýt?
Ano, mami, nevzalas náhodou vodu?
- Jestli ano, nebudeme si z tebe utahovat. - Jo.
Jak to vypadá teď?
Pořád hodně modrá. Já?
- Nějak víc modrá? - Ubrousky.
Teď mám v puse kousky ubrousku.
Tati, za oknem je strašidelný pán.
Ano?
Nejsem strašidelný, jen se chci zeptat,
jestli podepíšete petici za záchranu autokina.
- To je ubrousek. - Já vím.
Je to spontánní akce.
Ale je to skutečná petice. Tedy bude.
- Kdybyste mohli... - Nedělej to, tati.
Je to vrah.
- Nejsem vrah. - To by řekl vrah.
Děti se bojí, zlato. Radši to okénko zavři.
- Pardon. - Rychle, tati, rychle!
- Jo, omlouvám se. - Já...
Je to petice za záchranu autokina.
- Projektor je rozbitý. - Ano, já vím, ale...
A ani ta cedule už nefunguje.
Přejel jsem vjezd
- a musel se otočit. - Aha.
A poslední film, který jsem tu viděl, mě nezajímal.
To asi nebude jejich chyba.
Tady máte, na shledanou. To jsem byla já. Kýchla jsem si.
Tak jo, už jděte. Zatím nashle.
Bože, Tina už jde a my máme pořád strašně modré pusy.
Třeba jí Modrásci ani nechutnají a my jí prokázali službu?
Ať se děje cokoliv, neotvírej pusu.
Fajn, to bychom měli ze systému pryč.
Jo, ten se mi povedl. Víte co?
Když teď máme čas, můžeme si projít pravidla pro sladkosti. Zní to dobře?
Dobře, takže žádné hádky o sladkosti, žádné přecpávání pusy
a žádné „nechutná mi to, vracím to do pytlíku.“
A držte se dál od Modrásků.
Jo, ty jsou pro Tinu.
Jsou tam tři a já si je šetřím
na své velké sladké finále na konci filmu.
Takže na Modrásky nešahásky.
Všem je to jasné? Super.
Tak jo, promysleli jsme to v chatu bez Maryanne
a přišli jsme s dokonalým plánem.
Každému z nich řeknu tak,
jak jsem nazvala Maryanne, udělám snímek obrazovky
a pošlu ho Maryanne jako důkaz,
že „blbá Rampelnice“ říkám všem.
Není to chytré?
- Řekla bych... - Je.
Lindo? Haló? Chtělas mi volat?
Tady Maryanne.
Zavěs!
Co to děláte? Obtěžujete lidi?
Snažím se o petici
za záchranu autokina.
Dáte si popcorn?
Je spálený, ale zadarmo.
Tak jo.
Myslíš, že Moucha je o komunismu?
Jo, myslím, že všechny filmy z 50. let byly o komunismu.
Myslím, že je to o nezahrávání si s přírodou.
Ale možná je o tom,
co je na tobě divného. Třeba moucha.
- Tvůj nápad zní chytřeji. - Jsem velice chytrá.
- Chceš vidět něco skvělého? - Přestávka za chvíli končí.
Stojí to za to, věř mi. Nevadí ti výšky?
Zapomeň, že jsem to řekla.
Myslela jsem skvělé věci. Skvělé věci ti nevadí?
- Ne. - Fajn.
Jak by se ti líbilo ten film dokoukat odtamtud?
Taky chci to autokino zachránit,
ale nenapadlo mě opravdu něco udělat.
Já vím, mě taky ne. Nikdy nic neudělám.
Co se stane, až seženete všechny ty podpisy?
Ukážu je Evelyn a řeknu: „Podívejte se na všechna ta jména.“
Tohle mi moc nejde.
Víte, co byste měl udělat? Dát to na internet,
aby lidi mohli poslat pár babek. Tohle místo potřebuje peníze.
Jo, to zní skvěle. Jak se to dělá?
Můžete použít spoustu stránek.
Jednu si vyberete, přihlásíte se a dostanete odkaz, na který lidé kliknou.
Bratranec použil PenízePěkněProsím, aby mu přispěli na rovnátka pro psa.
To by bylo úžasné. Počkat, psi nosí rovnátka?
Vážně je potřeboval. Teď je ten pes nádherný.
Jak dlouho takové získání odkazu online trvá?
- A je to. - To byl fofr.
Pak o tom odkazu musíte lidem říct.
Jak jste na tom se sociálními sítěmi?
Myslím, že to můj telefon neumí.
Musíte o tom nějak dát vědět.
Ta cedule!
Já vím. Pořád haprovala, tak to Evelyn konečně vzdala.
Nebylo by to tak zlé, kdyby se v noci tolik nestmívalo.
Jasně, noc je temná, ale kdyby se nám ji povedlo zprovoznit,
můžeme dát ten odkaz tam.
Aby ho všichni viděli, až dnes budou odjíždět.
A uvidí ho i lidé, co pojedou kolem.
A když bude svítit, možná lidem připomene,
jaké to tu bývalo.
Můžu vám sehnat žebřík a písmenka na poutač.
Ale netuším, jak opravit ta světla.
Myslím, že znám někoho, kdo s tím pomůže.
Teddy!
Ahoj, Bobe. Tys přijel. Vzals i Lindu a děti?
Jo, sám bych do autokina nejel.
Počkat, proč šeptáme?
Máma usnula.
Dala si gumídka.
Když jsme odcházeli z domu, chovala se hloupě,
ale během cesty sem odpadla.
Nechávám ji se z toho vyspat.
Dobře.
- Máš s sebou nářadí? - Jo.
Šel bys mi pomoct opravit tu ceduli před autokinem?
Možná. Počkej, ty teď pracuješ tady?
Ne, půjdeš se mnou? Je to docela naléhavé.
Dobře, jen nechám mámě vzkaz. Napíšu ho na tenhle obal od žvýkačky.
Dobře, super. Fajn. Tady máš.
„Šel jsem s Bobem...“
- Panebože. -„...opravit ceduli.
-„Nic dalšího o tom nevím.“ - Teddy.
Páni, musím na to psát malým písmem.
Kde je papír, když ho potřebuješ?
Jo, já vím. Můžeme jít? Hned, prosím?
Bože, zapomněl jsem, jak je to vysoko. Kašleme na to. Nebudeme to dělat.
Promiňte, chci říct, že jdeme na to. Leda by se vám nechtělo.
Ne, jdeme na to.
Už chápu, proč jsme potřebovali žebřík.
Jo, některé příčky na stožáru zrezivěly.
Pak se rozbila světla a bylo těžké to opravit.
A pak jsme si řekli: „Co když budeme bez cedule?
„Lidé by to měli zvládnout.“
- A pak ten jedovatý břečťan. - Co?
Nebo normální břečťan. Nevím.
Bude to zábavné překvapení na později.
Asi bychom měli vylézt nahoru? Panebože.
To je úžasné. Překvapuje mě, že tu není víc lidí.
- Neslyšíš film. - Aha.
- A když spadneš, umřeš. - Jasně.
Tahle část je dobrá.
Ten chlap je moucha.
Je úžasné, jak rozumíš filmům.
Díky.
To je výška.
- Myslím, že to spravím. - To je skvělé.
Udělám tady nahoře maximum
a dole na základně musí být spínač.
Dobře. Quinne? Nadiktujte mi ten odkaz, ať ho dáme nahoru.
Jasně. Je to www.penizepekneprosim.com/
1478/zachrante_kosmicke_ autokino_hned.
To je moc dlouhé. Musí to být tak dlouhé?
Pokud chceme, aby tu stránku našli a poslali peníze, tak ano.
Dobře. Fajn. Nějak to vymyslíme.
Panebože. Píše mi Maryanne.
- Co píše? -„Zavolej mi.“
Panebože. Zabije mě po telefonu.
Nechte mě přemýšlet. Ticho. Počkat.
Je tu ticho, to mě děsí.
Louise? Gene? Co to s vámi je?
Jsme v pohodě, jen trpělivě čekáme, až začne film
a začala mi být zima na obličej.
Tak jsem si říkala, jestli se můžu dívat takhle. Ale ne, nejde to.
Na zahřátí obličeje je to fajn,
na sledování filmu už ne. Nemůžu mít všechno.
Jo, tma. Překvapuje mě to, ale nepřekvapuje mě to.
Dobře, nahodím pojistky. Jste připraveni?
- Připraveni! - Připraveni!
Zabralo to! Skvělá práce, Teddy!
Půjdu zpátky zkontrolovat mámu. Jste v pohodě?
Jo, ještě jednou díky!
Radši se vrátím do stánku.
Bylo by na nic přijít o práci poslední večer, kdy je tu otevřeno.
Doufejme, že to není poslední večer.
Už chci koukat na film jen odsud.
Jo, v Ohiu asi mají autokina, že jo?
Jsou všude. Chtějí snad zrušit autokina?
Páni, už je to tady.
- Rozdrtí toho mušího chlápka kamenem. - Jo.
Docela drsné. Jen proto, že byl trochu jiný.
Nikdy to nebyl ten typ, co má hromadu kamarádů.
Já bych se s ním kamarádila.
- Jo? - Jasně.
Kdyby slíbil, že až budeme spolu, nepřistane na hovínku.
Jo, to zní rozumně.
Tak jo, radši půjdu.
To ne! Krucinál!
Tak jo. Prostě zavolám... Ne!
Že jsem zrovna neupustil mobil?
Ale jo. Upustil jsem ho.
Teddy! Quinne! Teddy!
Kdokoli! Mockrát díky.
Panebože. Tak jo. Ty příčky nejsou
zase tak rezavé.
Možná?
Dobře, zatím...
Jo, to je v pohodě. Je to dobré.
Nic jsem si nezlomil?
Všechno mě bolí, ale nic není zlomené. To je dobře.
Nechceš jí prostě zavolat?
To bych s ní musela mluvit.
Mám zavolat já a předstírat, že jsem ty?
Linda mi docela jde. „Ahoj, tady Linda.“
To je dobré.
Pořád chcete být pod tou dekou?
- Jo. - Jo.
Ten smrad z prdů se mi nelíbil.
- Nevím, co jí mám říct. - Co takhle pravdu?
Řekni, žes byla frustrovaná,
udělalas něco špatného a že se omlouváš.
Dobře, budu upřímná.
Ale před vámi volat nebudu,
kdybych si to s tou upřímností rozmyslela.
Protože někdo tady umí být dost kritický.
Asi si taky půjdu protáhnout nohy.
Bože, Gene, co to s tebou je?
- Cos jedl? - Sladkosti.
Já to věděla. Chytla jsem vás s modrými... pusami!
- Snědli jste mi Modrásky. - Kdy jsi to zjistila?
V podstatě hned. Protože to bylo tak zřejmé.
Navíc nikdo nevydrží s Genem pod dekou tak dlouho.
Promiň. Nevěděli jsme, že je máš nejradši.
Zrušíš nám tedy naše sladké výsady?
- Nebo možná jen Geneovi? - Hele.
Ne, bavilo mě to. Ne tak moc jako film,
ale trochu víc než sledovat, jak máma vyšiluje.
A ještě jeden tu zbyl. S tím se dá pracovat.
- Rozdělíme si ho na tři díly? - Ne, zpátky pod deku.
Ne!
Bobe! Co se vám stalo?
Zdravím, Quinne. Nějak jsem si odstrčil žebřík,
musel jsem slézt po příčkách a skoro jsem umřel.
- Je to v pohodě. - Super.
Právě jsem viděl Evelyn jít na pódium. Museli opravit ten projektor.
Měl bych jí říct o té ceduli.
Aby o ní mohla lidem říct,
a pokud budou chtít tleskat, až ji uvidí, nebude mi to vadit.
Tak jo.
Zdravím, Evelyn, můžu jen v rychlosti...
Můžeme si popovídat, až se vrátím, funící chlápku?
- Hned jsem zpět. Nebo ne. - Počkat!
Ahoj, všichni. Děkuji za vaši trpělivost.
Jsme připraveni pustit film, takže...
Počkat, ta cedule svítí? Co se tam píše?
Jde o webovky PenízePěkněProsím.
Cože? Neslyším vás.
Dali jsme na ceduli webovky.
Počkat, momentíček. Co to říkáte?
Zdravím. Já a pár dalších
jsme dali na poutač odkaz na webovky se sbírkou.
To je váš táta?
Snažili jsme se sehnat peníze na autokino,
- abyste ho nemusela prodávat. - Cože? Vážně?
Ano. Podívejte, taky vlastním malý podnik.
Vím, jak je těžké zařídit, aby vše šlapalo.
A tohle místo je výjimečné. Něco znamená.
Jen říkám, že by to mohlo pomoct.
A možná byste mohla ten prodej odložit.
Ne, zlato, chci to prodat.
- Opravdu? - Ano, strašně moc.
Poslyšte, neloučím se tu s tím ráda, ale chci jít do důchodu,
cestovat a trávit víc času s vnoučaty.
I s tím otravným.
A kdy jste tu vůbec byl naposledy, co? A nelžete.
- No, totiž... - Jo?
Chodíval jsem sem
a mám tu na to skvělé vzpomínky.
O ty přece nepřijdete, ne?
Ty já neprodávám. Udělala bych to, kdybych mohla,
ale nevím, jak by ta technologie fungovala.
Jasně. Fajn. Jsem rád, že jste šťastná.
Přehnal jsem to. Ale v pohodě.
Nevadí, když se vrátím
ke všem, co čekají, až domluvím?
Ano. Nashle.
Ano! Chci říct, kdo je sakra ten chlap?
- Cože? - Tady máte, pane.
Našla jsem vaše páčidlo.
Ty vypadáš.
- Jsi v pořádku, zlato? - Jo.
Jsem rád, že tohle místo kdy existovalo.
Promiňte, děti. Mrzí mě, že jsem ho pro vás nezachránil.
Tati, víš, že filmy pořád existují?
Můžeme se na ně dívat na zábavných místech a jednou se tím chlubit našim dětem.
Třeba na záchodě.
Jo, já vím. Díky. Lin, jak to dopadlo s Maryanne?
Zavolala jsem jí a promluvily jsme si.
Ukázalo se, že je milá, ale psaní zpráv jí nejde.
A taky zvykají štěně na nový domov,
takže to ji rozptýlilo.
Každopádně už nikdy nikoho nebudu pomlouvat.
- To je hezké. - A podívejte,
poslala mi fotku toho štěněte.
Já vím, kdo by řekl, že štěňata mohou být ošklivá?
Takový opelichanec. Pardon, poslední pomluva.
Už končím.
- Ztište se, lidi, konečně to začíná. - Ano, podej sladkosti, zlato!
Dobře.
Ahoj, lidi, máma se probudila, takže...
- Dáš si uzeninu? - Jo, hoď ji nahoru.
Co se děje, doktore?
Vypadá to jako nějaká příšera.
Ale taky jako člověk. Lidská příšera.
Panebože, jak s ní budeme bojovat?
Zdá se, že její jedinou slabinou je láska.
České titulky Tereza Nesvačilová