VÁŠ POHŘEBNÍ ÚSTAV A KREMATORIUM
PEKAŘSTVÍ RYCHLEJŠÍ NEŽ CHLEBA
SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
KOBYLA Z BLEŠÍHO MĚSTA
A DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
A JEŠTĚ JEDNO SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
A JEŠTĚ JEDNO DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
Tato bouřková fronta by mohla změnit směr a tento víkend dorazit k pevnině.
Nezbývá než počkat.
Každopádně se kvůli tomu na mě nezlobte. Dělám, co můžu.
Scott Baggs vypadá opravdu zranitelně. Je to sexy.
- Zdravím, pane Fischi. - Zdravím, burgerová dámo.
- Mrňousci. - Dobrý den.
Bobe. Jak se máš, Bobe?
- Dobře. - To je dobře.
Jde o nájem? Omlouvám se. Linda nakreslila na šek smajlíka.
Říkal jsem si, že je to moc. Bylo?
- Proto jste tady? - Ne.
- Líbilo se mi to. - Já to věděla.
Co děláš o víkendu, Bobe? Nic zábavného, zajímavého nebo skvělého, že ne?
Asi ne. Proč?
Potřebuju soukromého šéfkuchaře pro soukromé vaření na soukromém místě.
- A musíš podepsat dohodu o mlčenlivosti. - Co? Nesmí se tam mluvit?
Moment. Žádáte mě o catering na nějaké akci?
Ano, kempinkové akci.
- Kempování. - Je to spíš luxusní kempování.
Říkám tomu luxpink. Řekněme s tajným klubem mocných členů.
Opravdovým bratrstvím. Krevní přísaha byla fajn, ale byl z ní binec.
Vy jste Iluminát, pane Fischoedere? Nám to říct můžete, jsme na čekací listině.
Ne. O Babylonské lize si tamti chlápci mohou nechat jen zdát.
- Babalonská liga? - Babylon, ta dávná záležitost.
Ano, banda mocných mužů se baví
a nad opečenými sušenkami a sprostými vtipy vybírají příštího prezidenta.
Nic z toho mě nepřesvědčilo, abych tu práci vzal, promiňte.
Bobe, já tě potřebuju.
Tak nějak jsem zapomněl, že jsme si loni odhlasovali, že si od nynějška každý
přivede vlastního šéfkuchaře kvůli „dietním omezením“.
A ostatní členové si už vybrali ty nejlepší ve městě,
takže já se ptám tebe.
- Děkuji. - Řekni si cenu.
- Miliarda dolarů. - Ne.
- Milion dolarů. - Ne.
- Miliarda dolarů. - To už říkala.
- Co takhle 973 dolarů? - To je velmi konkrétní.
Tolik stojí nový kondenzátor do chlaďáku, který očividně potřebujeme.
Ten, který máme, je připraven nás nadobro opustit.
Jo, ignorovat ten příšerný zvuk asi není řešením.
- Nuda, ale platí. - Vážně?
- Tak co, Bobe, dohodnuto? - Dobře, asi jdu do toho.
Říkali, že možná bude bouřka. Nedělá vám starosti počasí?
Když znáte stejné lidi jako já, nemusíte počasí řešit.
- O vše se postarají. - Počkat, cože?
A, Bobe, vymysli mi koktejl na míru. Tak nějak to k tomu patří.
Něco osvěžujícího i kyselého. Mužného i rozmarného.
- Koktejl. Dobře. - A gin. Hodně ginu.
- Pojmenuj ho nějak chytře. - Co neuděláme kvůli kondenzátoru.
- Vlastně vy. - Jo.
Fajn, pojď na palubu. Počkej, vezmi si tohle.
- Dobře. - Fajn. Teď pojď na palubu.
Ale mám pásku přes oči. Nic nevidím.
Na tos měl myslet, než sis ji nasadil.
Dobře, zkusím to.
Nevím, proč jsi šlápl tam. Nejde ti to.
- Nedívej se. - Dobře.
Cože? Mám zrychlit? Dobře.
Nedívej se.
Už si tu pásku můžu sundat? Rád bych zase viděl.
Fajn.
Panebože, jsme na útesu.
- Pane Fischoedere, co kdybych spadl? - To bys mě ztrapnil.
Byl bych za idiota, kterému spadl šéfkuchař z útesu.
Takže můj koktejl na míru už bude brzy v mé puse?
Jo. Vymýšlet ho byla zábava.
Doufám, že vám bude chutnat. Je to gin, máta a trocha nálevu z okurek.
Říkám mu Ligina výjimátočných.
- Měli bychom mu říkat „Ring Ding“. - Dobře.
Co jsme přijeli na ostrov, nemám signál.
- Mohl bych si odněkud... - Na ostrově není signál.
Stálo nás to dost peněz.
TikToky si natočíš až doma, Bobe.
- To jsem nechtěl... - Pojď.
- Vezmi Ring Ding. - Jo, jistě.
- Lepkavý Nicky McArthur, co rodina? - Která?
Hubert „Kladivoun“ Hammerschmidt, jak jdou soudní řízení?
Někteří lidé půjdou do vězení. Já ne.
- Bratře Calvine. - Měšťák Randolph Brackenbrown.
- Tady je. - Tady jsem.
Mazlák Auggie Sharfenheimer. Celý gang je tady.
Žádní kuchaři v Posvátném kruhu, Calvine. Měli zůstat ve stanech.
Může zůstat? Nádoba s alkoholem je opocená. Nechci ji držet.
Ochutnejme. O jeho osudu rozhodne koktejl.
Dobře.
- Vynikající. Může zůstat. - Proč tvůj šéfkuchař vypadá tak povědomě?
Nesmažil ti na poslední sex párty omelety?
- Co? - Ne. Bob griluje burgery.
No, ty omelety byly dobré a ta sex párty sakra skvělá.
Prostě fakt dobře zorganizovaná.
Můj soukromý šéfkuchař je trochu luxusnější.
Přivedl jsem Sergia ze Sergia.
- Slyšel jsem o tom. - I já.
Vaří lamu, protože nic jiného teď nejím.
- Dost už o lamě. - Další lama drama?
Pan Přivezl jsem si živou lamu. Nedokáže mluvit o ničem jiném.
- Porazíte ji tady? - Ne.
Za každou, kterou sním, adoptuji živou. Někteří to nechápou.
- Třeba já. - Sergio to chápe.
Co říkáte, pánové? Povíme šéfkuchařům, aby začali vařit?
Nandáme si na talíře a vypustíme vnitřní zvíře.
Talíře a zvíře. Miluju, jak se to rýmuje.
Nebylo to zlé, mistře burgerů. Viděl jsem, jak mi Randolph očumuje jídlo.
- Sotva se své lamy dotkl. - Díky.
- Co to děláš? Uklízíš? Nuda. - Jo.
Právě jsem si vzal hodně drog, Bobe. Hodně.
Všechny jsme smíchali a ohřáli v litinovém kotlíku nad ohněm.
Takhle lidé berou drogy.
Vzhledem k téhle akci to dává smysl.
- Pokreslíš mi obličej? - Jistě. O co jde?
O tradici. Rituál. Ať vypadám jako Simon Le Bon v Hungry Like the Wolf.
Nakreslím pruh. Hýbete se, takže to vypadá dobře.
Cítím se silný. Velmi silný.
Když už mluvíme o síle... Bože. Tohle je... Asi bude pršet.
- Cítíte kapky? - Už to začíná, Bobe. Začíná to.
Myslím, že je to ta bouřka. Ta, o které jste tvrdil, že nebude.
- Miluji elektronickou taneční hudbu. - Skvělé.
Otec se pořád neozval.
Jak má vůbec v takové bouři grilovat burgery?
Když neposloucháš Scottyho Baggse, skončíš s mokrými bulkami.
Je na kempovacím víkendu s boháči.
Sluhové tam určitě nad všemi bulkami drží deštníky.
Když už jsme u bulek, proč nemáme dobrotu po večeři a před spaním?
Ruka mi dělá takhle, ale nic v ní není.
- Něco přinesu. - Jdu s tebou.
- Ať to nejsou jen sušenky. Bez urážky. - Co? Jednou jsme měli mrkev.
Táta tu nechal spoustu barových věcí. Jako bychom bydleli v nočním klubu.
Jo, váš táta byl včera večer pan Mixolog.
Byla to slušná koktejlová párty.
Pokud máš ráda, když jste na párty jen ty a ten, co míchá koktejly.
Ony existují?
Já myslela, že tyhle párty jsou jen ve filmech a seriálech.
Jo, někdo tě pozve do svého domu, nachystá občerstvení, seznam skladeb
a ty musíš předstírat, že se ti ta hudba líbí.
Uvidíš, až budeš starší.
Takhle se dospělí scházejí, dokud nemají děti. Pak už nic neděláš.
Nechápu to. Proč se tomu říká koktejlová párty?
Proč to není párty se zábavou a povídáním?
Tohle tu řešíte? Protože vám to s těmi dobrotami nějak trvá.
Už to bude. Za chvíli.
Říká se jim koktejlové, protože někteří dospělí se uvolní až po drinku.
Ale nedávejte si jich moc, nebo už vás nepozvou.
Nemluvte jen vy, nezůstávejte moc dlouho,
nechoďte tam moc brzy.
Mám si to psát? Děsíš mě.
Nenos hnědou a černou. Nedívej se nikomu do očí.
- Přines si svou vidličku a kufřík. - To ví každý.
- Jednu botu tam nech jako dárek. - Ale schovej ji.
Já to nechápu. Tohle všichni vědí?
Ne, neposlouchej je. Utahují si z tebe.
Ukážu ti vše, co potřebuješ vědět.
Chcete falešnou koktejlovou párty? Sejdeme se za 10 minut v obýváku.
- Oblečte si něco hezkého. - Jak velký výstřih je už moc?
To je na tobě.
Tohle bude asi tak stejně luxusní jako ta tátova párty.
Panebože.
Cože?
Pane Fischoedere, lidé odjíždějí. Čluny odplouvají. Odvezli lamu.
- A odpluli. - Říkáš moc slov, Bobe.
S tímhle nehýbej. Zatřes tímhle. Koukni na Huberta, jak mu jde tanec. A drogy.
Pane Fischoedere, bojím se, že se ta bouřka zhorší.
A my jsme na ostrově a nefungují nám telefony, což není dobré.
Ne. Je to dobré. Proto jsme tady. Prostě jen nemáš na obličeji dost barvy.
Udrží tě v suchu. Nevidíš, jak jsem úplně suchý?
Zeptal ses sám sebe, jak je to možné?
Všichni jste totálně sjetí.
Fajn, sbalím všechno na váš člun a pak bychom měli odjet.
A všichni ostatní brzy také.
Brzy se pro vás a každého, kdo chce dnes přežít, vrátím, dobře?
To ne. Ten stan nevypadá dobře.
A čluny se potápí.
Pane Fischoedere? Haló?
Pane Fischoedere?
- To je krev? Panebože. - Bobe.
- Zhasni to světlo. - Co? Proč?
On nás loví. Ukousl si z Randolphovy paže.
- Kdo si ukousl? - Hubert. Úplně se zbláznil.
Proměnil se v nějaké zvíře v kalhotách Eddieho Bauera.
Fajn. Musím vám říct o vašem člunu.
Panebože.
To je příšerné. Naprosto příšerné.
S tímhle jsme na tomhle ostrově uvězněni? Proč jsem s tím souhlasil?
Tohle se zanítí.
Nemáš nějaká antibiotika, Calvine?
Ne. Balit si takovou věc na víkend s klukama působí šprťácky.
Bolí to. Jaký má smysl brát drogy,
pokud vás bolí, když vás někdo kousne do ramene?
Nepůjdeme ke člunům? Tohle byla zábava.
Neříkals něco o balení, Bobe?
Žádné čluny nejsou, pane Fischoedere. To jsem se vám snažil říct.
Všechny odpluly, nebo jsou rozbité.
- Co? Proč jsi mi to neřekl? - Řekl. Byl jste na drogách.
Na drogy to nesváděj.
- Jaké čluny jsou pryč? Kdo odjel? - Hodně lidí.
Soukromí šéfkuchaři jsou pryč.
A ostatní lidé odjeli, když viděli tu bouřku, protože jsou chytří.
- Co je to za chlápka? - Je střízlivý.
Utíkejte!
Nejsi zvíře, Huberte. Jsi episkopalista.
Víš, co potřebujeme? Pár Ring Dingů.
Sluší vám to. Vypadáte velmi sofistikovaně.
Gene, líbí se mi ty kraťasy s tátovým sakem.
- Tátovsky ležérní. - A já vynalezla nový uzel na kravatě.
Díky němu vypadá ten starý hloupě.
Dobře. Teď, když máme v ruce nápoje, pojďme si rozdělit role.
Tino, stůj tam. Ty jsi hostitelka.
- Jsem hostitelka? - Jen teď.
Dobře, jsem první host, který dorazil. Připravená? Cink cink.
- Ahoj. - Ahoj, zlato.
Jdu o 30 minut dřív. Tady je láhev vína. Někdo mi ji dal jako dárek.
Tohle chceš mít dnes na sobě? Pustíme hudbu?
- Můžu pomoct s občerstvením? - Co?
Ne? Dobře. Můžu se podívat, co máš v lednici?
- Nevečeřela jsem. - Počkej.
Zablokovala jsem sousedovi příjezdovku. Je v pohodě, že jo? A střih.
Co dělat a nedělat. Povídejte. Co bylo správně? A špatně?
- Dorazilas brzy, to je fajn. - Kdepak.
Dorazit o 30 minut dřív je horší než o hodinu později.
Prostě vezmi ten čas, kdy máš přijet, přidej 30 minut a budeš v pohodě.
- Co dál? Povídejte. - Chovat se jinak než ty?
Konkrétněji. Co bylo špatně?
- Všechno po pozdravu? - Správně.
Pojďme na další. Postav se tady, Louise.
Obě jsme hosté. Čekáš na záchod. Postavím se za tebe.
Ahoj. Jsem opilá. Podržíš mi vlasy, až budu zvracet?
- A střih. - Působí zábavně.
Tak jo, zastavme na chvíli. Nevidím na cestu.
Ale nechci použít světlo, protože pak by nás mohl vidět ten hryzal.
Ten hryzal má jméno, Bobe.
Bože, kéž bychom měli zbraně. Nezabil bych ho, jen trochu postřelil.
Jo. Proč nemáte zbraně?
Myslel jsem, že to patří k dynamice vaší skupiny.
Na ostrově žádné zbraně. Pojistka nám kryje drogy nebo zbraně.
- Ale ne obojí. - Můžeme tu zůstat?
- Jsme schovaní? Myslím, že jsme. - Našel jsem vás.
Jo. Slyšeli jsme vás až odtamtud.
Kousl vás vůbec? Pořád jen mě?
- Přestaň se na to ptát. - Komáři mě taky milují.
- Co to bylo? - Ty sis prdnul, Bobe?
Ne. To bylo prasknutí větvičky. Prdy takhle nezní.
Některé ano.
- To bolí. - Já to říkal.
- Přestaň nás kousat, Huberte. - A oblékni si něco.
Dobře. Myslím, že musíme přejít do útoku.
Když budeme dál utíkat, bude dál skákat z křoví a kousat nás.
- Nás? Kousl tě snad? - Tiše.
Když jsme před chvílí mluvili o našich kousancích, byls dost naštvaný.
Poslechněte Boba. Nominuji ho na kapitána.
- Co? - Je z nás nejméně nadrogovaný.
- Kdo je Bob? - Já.
Ale nechci být kapitánem. Chci jen žít.
Poslyšte, tenhle Hubert. Můžeme ho nějak chytit?
Nastražit past? Pokud ho svážeme, dokud drogy nevyprchají,
budeme už muset řešit jen tu bouřku.
Což nám dává o něco větší šanci, že tuhle noc přežijeme.
- Chytit Huberta do pasti. To není špatné. - Pravda. Dobrý nápad, kapitáne.
K nastražení pasti potřebujeme návnadu.
- Mě ne. - Počkat. Cože?
To ne. Špatný plán.
Trochu víc hovězího na obočí, aby vypadal extra chutně,
a myslím, že je hotovo.
Dělám mu hovězí knírek na jeho opravdovém.
Chytré. A past má návnadu.
Ne. Váš kapitán říká, že ne. Žádná lidská návnada.
Promiň, ale kapitán nemá hlasovací právo.
- Nikdy na tebe nezapomenu, kapitáne. - Panebože.
Chlapi, odvažte mě, prosím. Nelíbí se mi to.
Neboj, Bobe. Nenecháme Huberta, aby tě sežral. Tedy ne celého.
Jen ať tě okusuje dost dlouho na to, abychom ho chytli a svázali.
Maximálně deset až 15 kousnutí.
Já jen nebyl připraven na to „mě ne“.
- Napočítáme do tří? Sjedeme si to znovu? - Raz, dva, tři...
- Mě ne. - Sakra.
Shrneme si to. Kolik drinků si dáte na koktejlové párty?
- Záleží na hmotnosti. - A znamení zvěrokruhu.
- Tvůj věk plus jedna. - Kdepak.
Dva a půl. První vás uvolní. Druhý usrkávejte.
Poslední odložte. Nedopíjejte. Nepotřebujete ho.
Ale nedávejte ho na stereo
nebo jiný nábytek, kde by zanechal kolečko.
Předveďte divadlo, že hledáte podtácek.
- Podtácek? - My žádný nemáme.
Ale někteří ano. Někteří lidé o svůj nábytek pečují.
- Ale kam ho mám dát? - Já svůj vyliju do květináče.
Ne. Rostliny sladké nápoje nerady.
- Jen tvrdý alkohol? - Tino, nech si ho.
Předstírej, že je to tvůj druhý. Přemýšlím, co dál?
Hodím klíče do misky.
To dospělí dělají, když chtějí potkat Sigourney Weaverovou.
Uvolním si kravatu. Táta přichází o divoký večer.
Jak jste mě mohli tak dobře svázat?
- Jste všichni totálně sjetí. - Měl jsem období náramků přátelství.
- Calvin ten svůj nenosí. - K ničemu se mi nehodí.
- Ticho. - Zní hladověji.
Chlapi, pojďme to udělat jinak.
- Co vykopat díru a dát na ni plachtu? - Ale komu se chce kopat díru?
Neměl jsem sem jezdit. Potřeboval jsem jen nový kondenzátor.
Půjdu na něj dát víc masa. Myslím, že jsme pár míst vynechali.
Udělej mu bradku. Hodí se k tomu kníru.
Jdu na tebe dát víc masa.
- Co to děláte? - Beru ti peněženku, kdyby tě zabil.
- Co? - Dělám si srandu. Rozvazuju tě.
A trochu masa sem. A trochu tam.
Díky. Ale proč?
Já nevím. Asi přestávají působit ty drogy.
A někdo musí ráno uvařit snídani.
- Teď zní Hubert nadrženě. - Jdi. Utíkej.
- Nerozvázal jste mi nohy. - Myslel jsem, že to bude legrace.
Návnada utíká!
- Calvine. - Promiňte, chlapi. Je to můj šéfkuchař.
- Jídlo přebije kámoše. - Na ně. Použijeme je jako návnadu oba.
Ano. Slyšíš to, Calvine? Právě jsi vstoupil do klubu návnad.
To je dobré.
Páni, vypadali fakt naštvaně. Snad mě nevyhodí z klubu.
Obřad při vyhazování je brutální. Spousta zpěvu.
Promiňte. Ale tenhle klub nevypadá moc skvěle, takže...
Chápu, že to kousání je trochu odrazující.
Ne. To všechno. Vaši lidé a to, jací jste. A ty věci, které děláte.
Tiše, opravdu dobře a bezproblémově ovládáme svět?
Pořádáme párty s cenami. Všichni dostaneme trofeje.
I tam budeme potřebovat šéfkuchaře, ale neboj, to je jiný ostrov.
- Bože, ta loděnice. - Jaká loděnice?
Ta na druhé straně ostrova, ve které je člun.
- To jste si vzpomněl až teď? - Ano. Je stará, nikdo ji nepoužívá.
Možná tam bude jen loďka, ale i tak to stojí za pokus.
Odveslovat domů a dostat se tam včas na šláftruňk.
Myslím, že na otevřený oceán bychom se v loďce při bouřce pouštět neměli.
Počasí se uklidňuje. A není to zrovna otevřený oceán.
Jo, je. Jsme hodinu od pevniny.
Spíš pět minut. Loďkou možná patnáct.
- Záleží na tom, kdo vesluje. Já ne. - Co? Tak proč nám to trvalo tak dlouho?
Tys nikdy tajný ostrov neměl.
Nemůžeš někomu zavázat oči a pak plout jen pět minut.
- Udělal jsem pár koleček. - Panebože.
Myslíte, že se do té loďky vejdeme všichni?
Jo. Každopádně myslím, že vím, kudy jít. Promluvíme si po cestě?
Ale tiše, pronásleduje nás několik skupin.
Zatímco jdeme, možná by sis mohl promyslet přiměřenou část peněz, kterou mi vrátíš,
protože to vypadá, že snídani vařit nebudeš.
- Bože, tohle nesnáším. - Žádná loděnice tam není.
- Ani tam. - Nesnáším i tohle.
Nutí mě to k myšlence, že nevíte, kam jdeme.
Mám na mysli tu správnou loděnici? Sakra.
Začíná to vypadat jako něco, co jsem si vymyslel.
- Co? - Aspoň jsme se hezky prošli.
Tady je.
Jsem si jistý, že tohle je ta loděnice s loďkou uvnitř.
Počkat. Byla to loďka nebo diskotéka? To byla ale skvělá loděnice.
- Co to... Dost. - Bože, Samueli, to bylo moc.
Já myslel, že děláme celou tu šílenost s klackama.
Ne? Dobře. Tak pardon.
- V pohodě. Ani jsem to necítil. - Protože vás netrefil. Jen mě.
- V tom případě se omluva přijímá. - Panebože.
Hele, fakt jsem nerad svázaný.
Řekl jsem vám to, už když jste mi to udělali poprvé.
Svázaný dvakrát v jednom dni. Je to tvůj rekord?
- Můj ne. - Vy mě neposloucháte.
V loděnici je člun. Můžeme ho použít a dostat se z ostrova.
Návnada se nás snaží znovu oklamat.
- Promiň, návnado. - Možná. Možná je tam člun.
Přestaňte to říkat. Může se jít někdo podívat dovnitř?
- Tak daleko? - Já půjdu.
Nic méně pokousaného udělat nemůžu.
Nemůžu uvěřit, že bys nás opustil, Calvine.
A že jsem ti chtěl dát ochutnat svou lamu.
To ne. Chtěli jsme pro všechny dojít.
Jo, pro všechny. Skoro.
- Je tu. Zabírám si příď. - Úžasné. Nesedím vedle Auggieho.
- No tak. - Promiň.
Víš, jak se chováš na lodích. Tak jdeme, Calvine a jeho šéfkuchaři.
Zvládnete do té loděnice doskákat?
Sbohem, ostrove Babylon. Uvidíme se za rok.
Hodně štěstí, Huberte, ať jsi kdekoliv.
Můj dermatolog ti pošle účet.
Ne, nemůžete tu kamaráda nechat.
Nevím, proč mu říkáme kamarád.
- Známý z práce. - Vzal jsem si jeho sestru.
Můžeme jít? A probrat to v člunu?
Nemůžete tu Huberta nechat. Může se poranit nebo zemřít.
- Všechny by vás to mrzelo. - Mě tak moc ne.
Protože budu ve své posteli.
Občas jsou nutná těžká rozhodnutí.
Musíš být silný, chlápku od burgerů. O tom tenhle ostrov je.
- Jistě. - Trochu soucitu považujete za slabost?
Trochu slušnosti? Možná to není snadné, ale rozhodně to není slabost.
To je můj názor.
Můžeme začít couvat k loděnici?
Přikývnout a udělat krok.
Myslím, že ten sebestředný a povýšený grilovač burgerů má pravdu.
Nechat tu Huberta by bylo špatné a slabošské.
Hele.
A mám nápad, který nenávidím, ale vám se bude líbit.
Má pravdu. Opravdu se mi líbí. On je prostě dobrá návnada.
Já vím. I já na něj mám chuť.
Třetí svázání za den, Bobe.
- Dotáhls můj rekord. - Díky.
Už jde.
- Hele, je nahý. - Dobrá figura, co?
Jste připraveni s tou plachtou?
Nevypadáte připraveně. Kde je ta plachta?
- Správně. Plachta. Kam jsme ji dali? - Panebože.
Co tady děláš?
Procvičujeme, jak se vyvléknout z nudné konverzace.
- Je to fakt sranda. Vrať se. - Nemůžu, mami. Já nemůžu.
Nevím, jak si to všechno zapamatuju. Nikdy nebudu umět být dospělá.
A nikdo mě nikdy nepozve na koktejlovou párty.
Jak si mám pamatovat přijít o půl hodiny později,
použít podtácek, nenamáčet brambůrku dvakrát, mluvit o druhých,
dát si maximálně dva a půl drinku, zamknout záchod, než jdu
čůrat, poděkovat hostiteli a nezůstat poslední?
Je toho moc. Všechno si nezapamatuju.
Tino, vyjmenovalas všechno.
- Zvládlas to. - Fakt?
- Párty se přesunula sem? - Jo. Tady jsou skvělé děti.
Kde se schovávají?
Teď nás nauč, jak řešit poldy, když přijedou kvůli hluku.
Jo, jdeme na to. Já budu polda.
- Co se tu děje? - Dobrý den, strážníku.
Zláká vás tenhle tanec, abyste si zapařil s námi?
Jo. Tím se všechno mění.
To vypadá realisticky.
Ještě jednou se omlouvám za tu ruku. Bob, že jo?
- Jo. - Pošli mi účet od doktora.
Chce ještě někdo zajít na zmrzlinu?
- Ano. - Na zmrzlinu.
- Já ho žeru. - Zvu vás. Má někdo náhradní kalhoty?
Rád bych šel domů.
Ne, teď víš, kde je tajný ostrov.
- Obávám se, že tě musíme zabít. - Co?
Dělám si srandu. Ale na zmrzlinu jít musíš.
- Bez tebe to nebude legrace. - Na koho budeme házet posypky?
Skvělé.
České titulky Tereza Nesvačilová