PERJANTAI KLO 19.30
Maistuuko illallinen, jonka isä ja minä laitoimme?
Saa kehua ihan vapaasti.
Tosi hyvää.
- Kiitos. - Kanaa, eikö?
- Niin, Tina. - Arvasin.
Anteeksi. Koulupäivä puistattaa vieläkin.
Rypäleenmakuinen sorminamuni anastettiin julmasti!
Oletkin puhunut siitä sormikarkista.
Sorminamusta!
- Hups. Hei! - Ei karkkia luokassa.
- En syönyt sitä. - Miksi tämä on puoliksi syöty?
Olen nautiskellut siitä vastuullisesti.
- Minäpä nautin tästä. - Ei roskiin! Seis!
- Aikuiset ovat hirviöitä. - Vai niin.
Ikävää, Louise.
Lapset, meillä olisi teillä asiaa.
- Niin. - Hankimmeko haalarit?
Emme.
Isänne ja minä tuumimme, että huomisesta lähtien olisi hyvästä
ja tosi hauskaakin tehdä kotiaskareita.
Mitä?
Mehän emme innostuneet niistä viimeksi.
Yritämme uudelleen.
Saatte siivota kylppärin, imuroida lattiat ja pyyhkiä pölyt.
Korotetaanko vähäisiä viikkorahojamme
"askareiden" johdosta?
- Niin juuri. - Ei.
Palkkiona on asumiseen osallistuminen
ja sen oppiminen, että on tärkeää tehdä osansa yhteiskunnassa.
Mehän teemme ravintolassa töitä ilmaiseksi joka päivä.
Emmepä ole soittaneet lastensuojeluun.
Paitsi kerran.
- Se ei ollut kilttiä. - Sieltä vastasi mukava heppu.
Mitä Todd puuhailee?
Mistä keksitte koko askarejutun?
Radiostako?
Jos se kerran kiinnostaa, niin jututin Gloria-mummia.
Minä ja Gayle teimme askareita
joka viikonloppu varttuessamme.
Mummi käski teidän tehdä samoin.
Kerroin meidän jo yrittäneen, mutta turhaan.
- Sitten hän hymähti. - Gloria-mummi!
Ei tipu haleja vuoteen!
Mitä jos kieltäydymme kotiaskareista?
- Niin. - Kunnioittavasti.
Silloin vastaisin kunnioittavasti, ettei teillä ole valinnanvaraa.
- Eikö niin, Bob? - Niin.
Silloin lakkaamme kunnioittavasti syömästä kasviksia.
Gene ja Tina, parsakaalit pois.
Pidän siitä.
- Tina! - Anteeksi.
Sitten jäätte kunnioittavasti ilman jälkkäriä.
- Piru! - Selvä.
Kieltäydymme kunnioittavasti tekemästä läksyjä.
- Aiotteko haastaa äiskän? - Aiomme.
Hyvä.
KLO 20
Lin, nyt mekään emme saa katsella tv:tä.
- Pois heikkous! - He murtuvat.
- Jospa eivät. - Eivät he murru.
KLO 20.30
Emme harjaa.
Ja jos tulee kivuliaita reikiä, nauramme me!
Hetkinen...
KLO 20.40
Aikaisin nukkumaan. Valot sammuksiin heti!
- Ei käy. - Kunnes väsymme.
- Niin. - Tyypit!
Tai siis ei ikinä.
- Niin. - Sitten ei tule...
- Mitä? - Ei...
- Olet voimaton. - Ei joulua enää koskaan!
Linda, jutellaanko?
Tämä ei suju.
Mitä jos tarjoan heille karkkia vastineeksi kotitöistä?
Askareet pitää tehdä, kun käsketään.
Siten he oppivat vastuuta eivätkä karkin saamista.
Mitä jos heistä tulee rakkareita,
jotka pilaavat elämänsä tottelemattomuudella?
Esitetään, ettemme tunne heitä.
Ehkä.
Muksujen on mentävä petiin, joten tarvitaan tulitauko.
Hyvä on, olet oikeassa.
Unohdetaan askareet
ja siirretään ne huomiselle.
Millähän heitä kiristäisi?
Muksut, tulkaapa tänne.
- Tulkaahan. - Hyvä on.
Anteeksi joulun kieltämisestä.
Tulkaa pedille äiskän kanssa.
- Tapatteko meidät? - Emme!
Palataan askareisiin myöhemmin. Eikö otettaisi rennosti porukalla?
Eikö väsytäkin?
- Ei. - Kyllä.
Lauletaanko jotain vai kerrotaanko iltasatu?
Sellainenko, joita kerroitte meille pieninä?
Isähän kertoi sadun unisesta Pepperoni-ponista.
- Tosiaan. - Pepperoni kuljeksi tasangoilla.
Se etsi yösijaa ja hiukan pepperoniakin.
- Kuten me kaikki. - Kerro se satu.
- Taidankin muistaa sen. - Ehkei ponia väsytä.
Ehkä se on myös tosi tikissä, muttei kerskaile kropallaan.
Se tykkää yhä pepperonista.
Selvä sitten. Tosi timmi Pepperoni-poni vaelteli.
Yösijaa vältellessään se päätyi erääseen kaupunkiin.
Pienen kaivoskylän nimi oli Länkkärilä.
Kiva.
Siellä asui kolme sisarusta.
Röyhy-Earpit... Tai siis Bearpit pyörittivät kaupungin majataloa.
Kuopus hoiti baarin ja uhkapelipuolen.
Tahdon valtavat buutsit ja kannukset.
- Etupuolelle myös. - Sopii.
Keskimmäinen vastasi viihteestä.
Minulla on kannettava automaattipiano.
Kannettava pianoko?
- Se on kuuminta hottia. - Hyvä on.
Esikoinen hoiti hotellia ja tallia.
Hevoshotellia, jossa on huoneita ihmisillekin.
Tätä tietä.
Ylellistä.
Ehkä kaupungissa oli myös seriffejä, jotka olivat aviopari.
- Selvä. - He olivat mahtavia.
Kyläläiset eivät totelleet seriffejä,
koska kyläläiset osasivat olla oikea riesa.
Eikö tämän pitänyt olla rentouttava iltasatu?
Piti. Toinen seriffeistä sanoi...
Bearpit, pitäkääpä oma alueenne siistinä tänään!
Anna kun harkitsen asiaa. Lisäksi...
Voisitte vaikka lakaista lasinsirut pois.
Enköhän minä tajua uhkapelin päälle.
Ei siinä sanota "katso ja lakaise".
Eikä meikäläinenkään siivoo Villis' lännessä
He eivät totelleet seriffiavioparia.
Seriffit olivat kyläläisiä vanhempia ja fiksumpia,
mutta hyvin säilyneitä.
Sille oli tietty syy,
miksei seriffejä toteltu.
- Eipäs. - Olipas.
- Eräänä iltana... - Et sinä satua kerro!
Eräänä iltana he käskivät kyläläiset nukkumaan.
- Kyläläiset petiin! - Niin!
- Me määräämme! - Niin!
Vanhanaikaiset lamput sammutettiin.
Seriffipariskunta nousi ratsaille ja karautti illanhämyyn.
Kaikki eivät kuitenkaan menneet petiin. Kolme Bearpia seurasi seriffejä.
Vaikka selässä on kolme ratsastajaa, Pepperonille ei tule edes hiki.
Tosi timmi.
He seurasivat seriffejä kaivokselle.
Kävi ilmi, että seriffit tapasivat
kaikessa hiljaisuudessa
kaivoksen omistajan, ökyrikkaan hra Goldoederin.
Toivotin kullalleni hyvää yötä.
Miten salainen suunnitelmamme etenee?
Kyläläistollot laitetaan siivoamaan, jotta Iso G ilahtuisi.
Sitten hän ostaa kylän, kaivoksen ja nämä maat.
Saamme ison tilipussin.
Mitä? Seriffipariskunta on hyviksiä.
Niin he uskottelevat.
Heillä ei ollutkaan hyvät aikeet.
- He olivat pahoja. - Eipäs.
Kaikki tämä pahojen tarkoitusperien vuoksi.
Ei!
Hoidellaan seriffipariskunta.
- Jep. - Sanon heitä periffeiksi.
Pepperoni tykkää.
Kertokaa siis suunnitelmasta.
- Miten se edistyy? - Oikein hyvin.
- Kehnosti. - Niin.
Kovat otteet käyttöön. Tehkää esimerkkitapaus.
Posauttakaa papupyssyllä näin.
Juuri tuohon kiveen tähtäsinkin. Se olisi pitänyt sanoa etukäteen.
Kaiken on oltava tip-top Ison G:n saapuessa.
Hän ei suvaitse sotkuisia kyliä saati huonokäytöksisiä.
Ja jollei Iso G ilahdu, hän ei osta osuuttamme.
Silloin emme saa rahaa, josta me kaikki tykkäämme.
Varmistamme, että Iso G tykästyy.
- Mikä täällä haisee? - En tapaa peseytyä.
- Vai sillä lailla. - Kyläläisten piti tuumia.
Miten päästä eroon ahneista ja haisevista seriffeistä?
Pitäisikö minun poiketa apteekkiin ja pyytää lasten unilääkettä?
Ei varmaan, mutta ehkä.
Kolme sisarusta piti oman salaisen kokouksensa.
Koko kylä osallistui pottiin.
- Tässä on noin tuhat dollaria. - On eräs toinenkin tarjous.
Saatte ilmaisen hotelliviikonlopun
mukaan lukien juomat, hevoshieronta ja siisteimmät potat.
Sekä oma viihdyttäjä.
Hienosti käyty potalla
- Rahat kelpaavat. - Kiva kipale silti.
Te siis sieppaatte jonkun ja jätätte keskelle erämaata.
Miten se oikein toimii?
Me vain sieppaamme
ja jätämme keskelle erämaata.
- Selvä. - Ilman rahaa.
Jalassa kankeat kengät.
Vain rahtunen aurinkovoidetta.
Ei podcasteja.
Jospa käy niin,
että toinen sieppaajaheppu alkaa kysellä.
Tahdotteko varmasti eroon seriffeistä?
En ole asunut täällä kauan, mutta he vaikuttavat kyllä mukavilta.
Ja viisailta.
Heillähän on elämänkokemusta, jota jakaa eteenpäin.
Jouduimme kotitöihin.
- Mitä? - Eikä!
Tehän näytätte ahkeroivan kaiken aikaa.
- Olette ihaniakin. - Tiedän!
Aion nauttia heidän sieppaamisestaan.
Matkalla on vain yksi vessatauko.
Sen jälkeen käskemme heidän pidätellä.
- Niin! - Me saamme kyllä käydä.
- Minulla on pieni rakko. - Mutta iso sydän.
Seriffipuoliso Bob, tässä on nyt jotain outoa.
Siksikö, että ventovieraat panivat meidät ratsaille?
Niin. Olen tässä tuuminut.
Ehkei meille pidetäkään yllätyssynttäreitä.
Syntymäpäiviimmehän on vielä kamalasti aikaa.
Minähän se taisin kysyä,
että liittyykö tämä yllätyssynttäreihin.
He vastasivat: "Vaikka niin."
- Onpa kirkasta. Missä olemme? - Erämaassa.
- Minkä kaupungin lähellä? - Ei minkään. Päätepysäkki.
Saammeko papupyssymme?
Antaisitteko omat papupyssynne? Kunhan kysäisin.
- Emme. - Olkoon.
Älkääkä sitten alkako anella.
Emme pode mitään tunnontuskia.
Älkää jättäkö meitä.
- Hitsi! -Älkää!
- Minulla on vääränlaiset rintsikat. - Lykkyä tykö.
- Katselevatko he meitä yhä? - Tarkistan.
- Katselevat. - Näreissäänkö?
- Aika lailla. - Entä nyt?
- Kihisevät vieläkin. - Hitsi.
Piristy.
- Haetaan sinulle länkkärimunakas. - Selvä!
Seriffit saivat ansionsa mukaan.
Loppu. Olipa hieno satu.
Rakenne oli kyllä ontuva...
Ei se siihen loppunut. Tiedättekö miksi?
Pusu jäi antamatta.
Seriffit eivät antaneet periksi.
Kylän natiaiset eivät saisi voittaa.
- Eipä kyse voittamisesta ollutkaan. - Olipas. He lähtivät kävelemään.
He jatkoivat talsimista, ja reppuselässäkin kuljettiin.
Sitten vaihdettiin.
Niin, ja he häätivät susia kimpustaan.
He tanssivat susien kanssa ja häätivät lisää susia.
Nuo sudet eivät tykänneet siitä, että he tanssivat muiden kanssa.
Pääasiana oli päästä
auttamaan kyläläisiä.
Eikä. Kyläläisillä oli lystiä,
ja he huolehtivat itsestään.
Hepä eivät aavistaneet, mitä oli luvassa.
He joutuisivat pulaan, nimittäin pahaan sellaiseen.
Senkin tuhmat torvelot.
Ette sitten voineet totella.
Iso G mullistaa koko kylän.
Olisitte voineet päästä osaksi sivistynyttä yhteiskuntaa.
Sen nimeksi tulee Hyvätapainen länsi.
Rikastun entisestään, mistä tulee aika siistiä.
Miten on?
Joko lähdette kylästä, tai kätyrini pumppaavat teihin papuja.
- Huonolla tavallako? - Erittäin huonolla.
- Linda! - Liian raakaako?
- Tämähän on länkkäri. - Alan pelätä papuja!
Kyläläiset olisivat voineet välttää koko sotkun
tottelemalla seriffejä ja siivoamalla, mutta kun ei!
Nyt hra Goldoeder kätyreineen
tähtäsi heitä papupyssyillä.
- Seurasi pattitilanne. - Patteja heillä olikin. Anteeksi.
Pattitilannemusiikkia!
- Lopettakaa! - Tulimme suojelemaan teitä.
- Minuako? Sepä mukavaa. - Ei, vaan heitä!
- Buu! - Vesikin maistuisi.
Onko kellään vettä? Kysyn toiste.
Hetkinen.
Miksi uskoisimme?
- Siksi. - Miksi?
Meidän seriffien työ on suojella teitä.
Jospa mietitte vain omaa etuanne.
Autatte Goldoederia tekemällä vaikutuksen Isoon G:hen.
Ehkä halusimme mielistellä Isoa G:tä hiukan.
Nosta syyte. Eipä täällä ole juristeja.
Minä olen.
- Oletko? - Hoidan lähinnä henkilövahinkojuttuja.
- Hienoa. - Verojuttuja.
Perille meni.
Mitä jos kotitöiden tekeminen onkin hyvästä?
- Mietittekö sitä, nulikat? - Joita rakastamme.
Kun käskemme teidät kotitöihin, teistä ei pääse tulemaan rakkareita!
- Miksette kuuntele? - Nyt!
Hei! Näin siinä käy, kun kuuntelemme teitä.
Herpaannuimme, ja papupyssymme vietiin.
Piru, se kruunasi koko asuni!
Sitten seriffi Linda sanoi...
Et voi papupyssyttää meitä kaikkia.
Siitähän syntyisi papusoppa.
- Iso G ei pidä sotkuista. - Totta, hiiskatti.
Sitten tuli tuuma.
Tuli tuuma: pidetään hauskaa.
Bearpit ja seriffit, kävisikö nopeuskisa?
Kaksi kisaajaa ja papua. Paras ampuja voittaa.
Voittaja saa päättää, ketkä joutuvat lähtemään.
Minäkin lähden kisaan ja olen oiva ampuja.
Juuri tuohon minun pitikin osua ja niin osuinkin.
Seriffit eivät lähtisi kisaamaan omiaan vastaan.
Lisäksi tämä kuulostaa Nopeat ja kuolleet -leffalta.
Kumpi tuli ensin: leffa vai satu?
- Leffa. - Onko se romanttinen komedia?
Oletko nähnyt sen filmin?
Vain tv:ssä näytetyt kohdat.
Nukuit sohvalla, ja katselin koko pätkän.
Totta kai seriffit suostuivat.
Vain siten he näyttäisivät, kuka on pomo.
Enpä usko.
- Totta. - Mitä?
Papupyssykisassa he näyttävät, kuka määrää.
Seriffit voittivat. Loppu.
Niinpä kisa alkoi.
Ensin seriffi Bob vastaan Louise.
Ihastelkaa pikkuista hattuani. Sain sen vauvalta.
Vitsi vain: teetin sen vauvalla.
- Saat turpiisi. - Saisinko jonkun toisen vastustajan?
Jonkun vähemmän pelottavan, kuten tuon juristin.
- Hei! - Ei käy.
Minä vain...
- Peppuni näkyy. - Niin.
Yököttävää!
Epäreilua.
Miksi peppuluukkuni aukesi? Eikö sen kuuluisi olla suljettu?
Ne keksittiin vasta 50 vuotta myöhemmin.
En päässyt siihen kohtaan,
jossa Genen peppu vilkkuu.
Kiva.
Ei!
Maasta olet tullut, ja pepuksi sinun on tultava.
- Kuolinko minä? - Kunhan esität.
- Selvä, jatka. - Pärjäsinkö minä hyvin?
Valmistaudu siihen, että ammun... Sinä voitit.
Kehnosti.
Sitten selvitettiin, kuka kohtaa
Goldoederin viimeisessä erässä.
Silloin Goldoeder päätti tehdä kisasta kiintoisamman.
Sainpa tuuman.
Nyt kun päästiin meihin kihoihin,
vaihdetaanpa aitoon asiaan.
Limanpapuun.
Et voi olla tosissasi.
Limanpavuthan sattuvat pirusti.
Eikä makukaan hivele.
Jos niitä ruskistaa voissa...
- Isä! - Anteeksi.
Seriffi Linda sanoi...
En voi uskoa, että ammut minua limanpavulla!
Louise vastasi...
En voi uskoa, että ammut minua limanpavulla!
Tee nyt vain ne kotityöt!
Ei tule kuuloonkaan.
Mikset voi totella, kun pyydän sinulta jotain?
Minä määrään ja tiedän, mikä on parhaaksesi!
Et kunnioita minua,
vaikka teen kaikkeni hyväksesi!
- Mikäkin Bryan Adams... - Ei tule kauppoja.
Kuinka turhauttavaa!
Unohdetaan koko juttu.
Tee mitä lystäät.
Itketkö sinä nopeuskisassa?
Ei, olen ihan kunnossa. Minä tässä määrään!
Hei, katsokaapa Pepperoni-ponia.
- Tosi kuuma. - Tämä ei liity sinuun!
Voitinko minä?
Onko äiti kunnossa? Hänhän juoksi pois itku kurkussa.
Ehkä hän menee tekemään jotain kauneushoitoa.
- Kukin taplaa tyylillään. - Puhun hänelle.
- Mitä jos minä menen? - Hyvä on.
Onko suunnitelmia viikonlopulle?
- Ei. - Selvä.
-Äiti. - Olen kunnossa.
Minua vain pieretti, joten säntäsin tänne.
Enkä itke, vaikka äidit kyllä saavatkin
suuttua ja itkeä lastensa nähden.
Anteeksi, etten itkettänyt sinua. Tulipa mäntti olo.
Ei ole helppoa, kun joku itseä isompi määräilee koko ajan.
Sitten LaBonz vei koulussa kauniin sorminamuni.
- Olin pahalla päällä. - Tiedän kyllä.
Tulin soittaneeksi mummille,
ja askareet pyörivät päässäni.
- Eli syy on mummin. - Tavallaan, vaikka rakastammekin häntä.
Yksi askareemme oli se,
että meidän piti sytyttää ukin sikarit. Maistan sen suussani vieläkin.
- Ei siis mikään vuoden äiti. - Kuulostaa hienolta.
Sitä vain, että...
On kamalan painostavaa, kun yrittää kasvattaa kunnon ihmisiä.
Mekin mokaamme.
Vaikka suutunkin teille, olette pelkkiä lapsia.
- Siinä on kestämistä. - Lähinnä Tinan takia, vai mitä?
- Ja Genen. - Tulehan.
Onneksi olet sisukas. Siitä on apua vartuttuasi.
Louisea ei tölvitä.
Olet vankilan sinnikkäin söpis.
- Kiitti. - Joudut silti kotitöihin.
Ei ikinä.
- Saat karkkia. - Sovittu.
- Niitä sormikamuja. - Sorminamuja.
Minä ne keksin.
Siivoaisin ihan pirusti karkista.
Kuten aina, karkki ratkoo kaiken.
Mennäänkö kertomaan satu loppuun?
Mitä tapahtuu kiehtovalle pianistille?
Esiintyykö hän Coachellassa?
Vauhtia nyt.
Mainarit on pestävä huomiseksi. He ovat saastaisia.
- Mitä... - Olemme samalla puolella.
Siitäpä sait.
- Puolenvaihto! - Sitten pavutan kummatkin.
Seisoisitteko vierekkäin ja lähempänä minua?
- Mitä täällä tapahtuu? - Iso G! Milloin sinä saavuit?
Äsken. Tulin vaunuilla juna-asemalta.
Kuski kohteli laukkujani kovakouraisesti, ja hevoset hirnuivat aivan liian lujaa.
Sepä ikävää. Täällä on kaikki hyvin.
Hoitelen tuhmat kyläläiset pikipäin,
niin pääset kiertokäynnille.
Seriffipariskunta ei muuten ole enää kiltisti.
Eikö kukaan ole tehnyt täällä askareita?
- Tätä en hyväksy. - Arvaapa mitä.
Sinun ei tarvitsekaan hyväksyä sitä.
Ollaan eri mieltä.
Tämä on meidän kylämme.
Tuo sipulimainen löyhkä lähtee meistä.
Me seriffit emme aina tee, kuten pitäisi,
mutta toimimme tämän kylän hyväksi.
Aion olla parempi seriffi ja kuunnella vaistoani.
En sellaisen vaistoa, joka ei asu täällä.
Juuri nyt vaistoni sanoo: "Otapa takapakkia, Iso G."
Hetkinen, minäkö ratsastan tykillä?
- Paputykillä. - Sekö rullaa itsestään?
Sellaisia oli varmasti siihen aikaan.
- Hei. - Siirretäänkö heidät?
Ei, he näyttävät suloisilta. Mahdumme kyllä.
Se sopiikin taatusti, että leijun puoliksi tyhjän päällä.
Unohditte jotain.
- Niin. - Tosiaan.
Vaan onpahan hyvää pepperonia.
Käännös: Jouni Jussila