FREDAG - KLOKKEN 19.30
Nyder I alle maden, som far og jeg lavede til jer?
Vær ikke bange for at komme med ros.
Undskyld, den er lækker.
- Tak. - Det er kylling, ikke?
- Jo, Tina. - Jeg vidste det.
Undskyld, mor. Jeg er stadig rystet over det i skolen,
hvor min fingerslikkepind med druesmag blev taget brutalt fra mig!
Ja. Du nævnte det med fingerslikkepinden.
Fingerslikkepind!
- Ups. Hov! - Ingen slik i timen.
- Jeg spiste den ikke. - Hvorfor ser den så halvspist ud?
Fordi jeg har nydt den langsomt og ansvarligt.
- Jeg vil nyde at gøre det her. - Nej. Ikke i papirkurven! Stop!
- Og det er derfor, voksne er monstre. - Okay.
Det er jeg ked af, Louise.
Men børn, vi ville tale med jer om noget.
- Ja. - Får vi endelig matchende jumpsuits?
Nej.
Fra og med i morgen tænkte far og jeg, det ville være godt
og også rigtig sjovt at udføre pligter.
Pligter?
Har vi ikke prøvet det før, og sagde vi ikke: "Nej"?
Nu prøver vi igen.
Ja. I skal gøre badeværelset rent, støvsuge gulvene, tørre støv af.
Forhøjer I vores snoldede lommepenge
på grund af de såkaldte pligter?
- Ja. Jeg mener, ja. - Nej.
Belønningen er, at I bidrager til denne familie
og lærer, at det er vigtigt at bidrage til samfundet og den slags.
Vi arbejder jo gratis i restauranten hver dag.
Og vi har ikke meldt jer til myndighederne
bortset fra den ene gang.
- Det var jeg ikke vild med. - Fyren, vi talte med, var sød.
Ja, Todd. Hvad laver han?
Hvor fik I idéen med pligterne?
Statsradioen?
Hvis I absolut skal vide det, talte jeg med bedstemor Gloria forleden dag,
og hun mindede mig om, at Gayle og jeg
udførte pligter hver weekend, da vi var børn,
og hun syntes, vi skulle gøre det med jer.
Hun troede, vi gjorde det. Jeg sagde, det ikke slog rod.
- Og så lavede hun "hmm"-lyden. - Bedstemor Gloria.
Ingen kram fra Gene-y i et år.
Okay. Og hvis vi nægter at udføre pligterne?
- Ja. - Med al respekt?
Okay. Så vil jeg med al respekt sige, at I ikke har noget valg.
- Ikke sandt, Bob? - Jo.
Så vil vi med al respekt stoppe med at spise vores grøntsager.
Gene, Tina, stopper I med at spise broccoli?
Jeg kan lide dem.
- Tina! - Ja. Undskyld.
Så får I med al respekt ingen dessert.
- Pokkers! - Okay.
Så laver vi med al respekt ikke vores lektier.
- Er det sådan, du vil lege med mor? - Ja.
Godt.
KLOKKEN 20.00
Men Lin, ingen tv betyder, at vi to ikke kan se tv.
- Vis ingen svaghed. - De giver op.
- Og hvis de ikke giver op? - Det bekymrer mig.
KLOKKEN 20.30
Nej. Vi børster dem ikke.
Og hvis vi får smertefulde huller, er det os, der griner.
Ja. Vent.
KLOKKEN 20.40
Tidligt i seng. Ind på jeres værelser. Sluk lyset.
- Vi går ikke i seng. - Først når vi bliver trætte.
- Ja. - Venner.
Jeg mener aldrig.
- Nemlig. - Okay, så ingen ...
- Hvad? - Ingen ...
- Du kan ikke komme på noget. - Ingen jul for evigt.
Linda, en hurtig snak?
Jeg synes ikke, det går godt.
Hvad med at jeg køber en pose slik, og de får slik, hvis de udfører pligterne?
Nej. De skal gøre det, fordi vi sagde det.
Det vil gøre dem til bedre borgere og alt det pis. Ikke for at få slik.
Tænk, hvis de bliver små forbrydere,
som ikke lytter til myndighederne, og det spolerer deres liv?
Så lader vi bare, som om vi ikke kender dem.
Måske.
Men børnene skal i seng, så vi har vist brug for en våbenhvile.
Okay, fint. Du har ret.
Vi gemmer det med pligterne
og finder en måde at overtale dem på.
Afpresning måske? Har du skrevet ting ned?
Det har jeg ikke. Børn, kom herind!
- Kom så. - Okay.
Jeg er ked af det med ingen jul.
Kom så. Hop op i sengen til mor. Kom.
- Slår I os ihjel? - Nej.
Lad os gemme det med pligterne. Hvorfor slapper vi ikke bare af?
I er trætte, ikke?
- Nej. - Jo.
Skal vi synge en dejlig sang eller fortælle en godnathistorie?
En godnathistorie? Som I gjorde, da vi var børn?
Nåh ja. Far, du fortalte altid den om Pepperoni den søvnige pony.
- Ja. - Pepperoni. Den gik rundt på sletterne.
Den ledte efter et sted at sove. Og lidt pepperoni.
- Som os alle. - Fortæl den historie, Bob.
- Okay. Jeg tror, jeg kan huske den. - Men måske er den ikke søvnig.
Og måske er den vildt pumpet, men også super beskeden med det.
Men stadig vild med pepperoni.
Okay. Pepperoni, den vildt pumpede pony, vandrer rundt
og leder efter et sted, den ikke skal sove, og den ender i en by.
Det var en lille mineby ved navn Westernbyen.
Det er godt.
Der boede tre søskende i byen.
Belch-Earps ... Bearp'erne. Og de drev byens beværtning.
Den yngste drev baren og spilleriet.
Giv mig kæmpestore støvler med enorme sporer på hælene.
- Og snuderne. - Okay, selvfølgelig.
Og den mellemste stod for underholdningen.
Jeg har et klaver, men jeg kan bære det rundt.
Bærer du rundt på et klaver?
- Ja, fordi det er banebrydende. - Okay.
Og den ældste driver hotellet og staldene.
Det er mere et hestehotel med plads til mennesker.
Denne vej.
Det er stilfuldt.
Og måske er der nogle søde sheriffer i byen, et sherifægtepar.
- Okay. - Ja, og de er rigtig flinke.
Men folk i byen lytter ikke til dem,
fordi folk i byen kan være møgirriterende nogle gange.
Men jeg troede, det skulle være en afslappende godnathistorie.
Ja. Så en af sherifferne siger ...
Bearp'er. Måske kunne I prøve at holde jeres område pænt og rent i dag.
Lad mig tænke over det ... Og desuden ...
Men måske kunne I feje alle glasskårene op.
Jeg ved nok, hvordan man driver spillevirksomhed. Okay?
Det er "se dem og græd," ikke "se dem og fej."
Og jeg rydder heller ikke op I det vilde, vilde vesten
De ville ikke lytte til sherifægteparret,
som faktisk var meget ældre og klogere end dem,
men flotte af deres alder.
Der var en grund til, de ikke ville
lytte til sherifægteparret.
- Vel var der ej. - Jo.
- For en aften ... - Hey, du fortæller ikke historien.
For en aften, efter de bad folkene i byen om at gå i seng ...
- Folkens, gå i seng! - Ja.
- Vi bestemmer. - Ja.
Efter de gamle lys i det gamle vesten var slukket,
satte sherifægteparret sig op på hestene og red ind i natten.
Men ikke alle gik i seng. De tre Bearp'er fulgte efter sherifferne.
Bravo, Pepperoni. Tre ryttere, og han sveder ikke engang.
Så pumpet.
De fulgte efter dem til minen uden for byen.
Der fandt de ud af, at sherifægteparret
holdt et lusket nattemøde
med mineejeren, den superrige hr. Guldodør.
Hej. Jeg gav bare mit guld et godnatkys.
Hvordan går den hemmelige plan med at få byens tumper til
at holde stedet pænt og rent, så Store B bliver imponeret
og køber byen, minen og alt dette land,
så vi får vores store udbetaling?
Vent. Hvad? Nej, sherifægteparret er gode folk.
Ja, det er det, folk skal tro.
Men deres hensigter var ikke så gode.
- De var faktisk dårlige. - Nej.
Alt sammen for at opnå deres egne grådige formål.
Nej!
Vi må af med de gifte sheriffer.
- Ja. - Gerifferne? Det kalder jeg dem.
Pepperoni kan lide det.
Godt, planen om de sirlige byfolk.
- Opdater mig. Hvordan går det? - Det går rigtig godt.
- Det går ikke godt. - Det går ikke godt.
I må være hårde. Måske sætte et eksempel med én af dem.
Nakke ham med jeres bønneskyder. Sådan her.
Det var præcis den sten, jeg sigtede på. Det burde jeg have sagt på forhånd.
Alt skal være perfekt, når Store B kommer.
Hun kan ikke lide rodede byer eller byfolk med dårlig opførsel.
Og hvis Store B ikke kan lide den, køber hun os ikke ud,
og så får vi ikke pengene, som jeg ved, vi alle elsker.
Rolig. Vi sørger for, at Store B bliver glad.
- Hvad er det, jeg kan lugte? - Det er mig. Jeg vasker mig ikke.
- Det er okay. - Så byfolkene skulle finde ud af,
hvordan de slap af med de slemme, grådige, ildelugtende sheriffer.
Skal jeg ikke hente piller på apoteket, der får børn til at sove?
Måske ikke. Men måske.
Nå, men de tre søskende holdt deres eget hemmelige møde.
Alle folk i byen bidrog.
- Vi har omkring 1.000 dollars. - Eller vi kan tilbyde jer og jeres heste
en gratis weekend med alt betalt her på kroen.
Drikkevarer, hestemassage og vores fineste og rimeligt rene natpotter.
Jeres personlige entertainer.
Se, som I bruger natpotten
- Jeg tror, vi tager pengene. - Men jeg kan lide sangen.
Hvordan helt nøjagtigt fungerer det med at tage nogen og efterlade dem
midt i ødemarken?
Vi tager dem egentlig bare
og efterlader dem midt i ødemarken.
- Okay. - Ja. Uden penge.
Uden behagelige vandresko.
Kun med en lillebitte solcreme.
Ingen podcasts.
Okay, men hvad nu, hvis én af
de efterladte i ødemarken begynder at stille spørgsmål?
Er I sikre på, I vil af med sherifægteparret?
Jeg har ikke været her længe, men jeg synes, de virker rare og kærlige.
Ja, og kloge.
De har en masse visdom at give videre om livet og verden.
Vi skal udføre pligter.
- Udføre hvad? - Det er løgn.
I ser ud til at arbejde hårdt hele tiden.
- Og I er søde. - Jeg ved det.
Jeg vil nyde at efterlade dem midt i ødemarken.
Og måske kun én tissepause undervejs.
Derefter vil vi sige: "I må holde jer."
- Ja! - Men hvis vi selv skal tisse, stopper vi.
- Jeg har en lille blære. - Men et stort hjerte.
Sherifægtemand Bob, der foregår vist noget sært.
Fordi nogle fremmede smed os på en hest og lagde et tæppe over os?
Ja. Jeg begynder at tro,
de ikke vil overraske os med en fødselsdagsfest.
For det første er der længe til vores fødselsdage.
Ja, det var faktisk mig,
der sagde: "Er det en fødselsdagsoverraskelse?"
Og de sagde: "Ja, som du vil."
- Lyset er skarpt. Hvor er vi? - Midt i ødemarken.
- Hvilken by er i nærheden? - Ingen. Her stiger I af.
Må vi få vores bønneskydere tilbage?
Ikke for noget. Og må vi få jeres skydere? Ikke for noget.
- Niks. - Helt i orden.
Tig nu ikke om ikke at efterlade jer her.
Vi er ikke følelsesmæssigt involveret.
Efterlad os ikke her.
- Pokkers! - Bebe!
- Jeg har ikke den rigtige bh på til det. - Beklager. Held og lykke.
- Ser de stadig på os? - Lad mig tjekke.
- Ja. - Ser de knotne ud?
- Temmelig knotne. - Hvad så nu?
- De ser stadig ret vrede ud. - Manner.
Op med humøret.
- Nu får du en westernomelet. - Okay.
Så sherifægteparret fik som fortjent.
Slut. Sikken god historie.
Den var lidt ustruktureret ...
Den er ikke slut. Nej. Ved I hvorfor?
Fordi ingen har kysset endnu?
Fordi sherifægteparret ikke gav op.
De ville ikke lade de uduelige byfolk vinde.
- Ikke at det handlede om at vinde. - Jo, det gjorde. Så de begyndte at gå.
Og de blev ved med at gå. Selvfølgelig var der nogle rideture.
Og så skiftede de.
Ja. Og de kæmpede mod ulve.
De dansede med ulve, og de kæmpede mod flere ulve,
fordi ulvene ikke kunne lide, at de dansede med de andre ulve.
De skulle tilbage til byfolkene
for at hjælpe og passe på dem.
Nej, folkene i byen har det fantastisk
og klarer sig fuldstændig selv.
Fordi de ikke vidste, hvad der ventede dem.
Problemer. Virkelig slemme problemer. Den slemme slags.
Uartige små skvadderhoveder.
I kunne ikke bare gøre, som der blev sagt, vel?
Store B vil ændre dette sted.
I kunne være blevet en del af det. Et vidunderligt nyt, civiliseret samfund.
Det Velopdragne Vesten, vil hun kalde det.
Og jeg bliver endnu rigere, hvilket bliver temmelig fedt.
Hvad vælger I?
At forlade byen, eller at mine håndlangere fra minen og jeg fylder jer med bønner?
- På en dårlig måde? - På en meget dårlig måde.
- Linda. - Hvad? For skrapt?
- Det er en western. - Gør mig ikke bange for bønner, dame.
Så folkene i byen, som kunne have forhindret alt det her
ved at lytte til sherifferne og rydde op i stedet, men nej ...
Nu stirrede de ind i løbene på skyderne
i hr. Guldodør og håndlangernes hænder.
- Det var en styrkeprøve. - De var så styrkeprøveagtige. Undskyld.
Styrkeprøvemusik.
- Stop! - Vi er her for at beskytte jer.
- Hvem? Mig? Hvor sødt. - Nej. Dem.
-Øv. - Og vand ville være dejligt.
Er der nogen, der har vand? Jeg spørger senere.
Vent.
Hvorfor bør vi tro jer?
- Fordi. - Fordi hvad?
Fordi vi er sherifferne, og vi skal beskytte jer.
Hvordan ved vi, det ikke er for jeres skyld?
I arbejder med Guldodør for at få penge ved at imponere Store B.
Okay. Ja. Måske ville vi imponere Store B lidt.
Sagsøg os. Men byen har ikke en advokat.
Jeg er advokat.
- Er du? - Ja. Mest personskader.
- Fint. - Lidt skatteret.
Okay, ja, forstået.
Hvad nu, hvis I havde godt af at udføre pligter?
- Har I tænkt over det, lømler? - Som vi elsker.
Måske forhindrer pligterne jer i at blive kriminelle.
- Hvorfor lytter I ikke bare til os? - Nu!
Hov! Se? Det er det, der sker, når vi lytter til jer.
Vi bliver distraheret, og vores skydere bliver stjålet.
Pokkers! Min passede til mit outfit.
Men så sagde sherifhustru Linda ...
Du kan ikke skyde os alle med bønner, Guldodør.
For det første er det noget rod med bønnerne.
- Og du ved, Store B ikke kan lide rod. - Det er sandt. Pokkers.
Men så fik han en idé.
- Jeg har en idé. Lad os more os. - Jubi!
Bearp'er, sherifægtepar, hvad med en hurtig duelkonkurrence?
Hver runde er to personer, to bønner. Bedste skud vinder.
Og vinderen af det hele bestemmer, hvem der bliver, og hvem der går.
Jeg deltager også, og jeg er en fantastisk skytte.
Jep, det var den, jeg prøvede at ramme, og det gjorde jeg.
Sherifferne ville ikke deltage i en duel med deres egne folk.
Louise, det lyder meget som filmen De hurtige og de døde.
Hvad kom først, filmen eller historien?
- Filmen. - Er det en romantisk komedie eller ...
Har du set filmen, Louise?
Kun de klip, de viste i tv,
mens du sov på sofaen, og jeg så hele filmen.
Men selvfølgelig ville de gøre det, for inderst inde
vidste de, det ville bevise, hvem der bestemte i byen.
Det tror jeg ikke.
- Hun har ret. - Hvad?
De er nødt til det for at vise, hvem der bestemmer.
Sherifferne Bob og Linda vinder. Slut.
Konkurrencen gik i gang.
Første runde. Sherifægtemand Bob mod Louise.
Og nyd min lillebitte hat. En baby gav mig den.
Det er bare for sjov. Jeg fik den lavet. Af en baby.
- Du er færdig. - Må jeg gå op imod en anden?
Måske én, der er mindre skræmmende? Måske advokaten?
- Hov hov. - Nej.
Okay. Jeg er bare ...
- Min numse er bar, ikke? - Jo.
Ulækkert!
Det er ikke fair.
Hvorfor ville min bukseklap være åben? Ville den ikke være lukket?
Dem opfinder de først 50 år senere.
Hør nu efter. Mor, jeg nåede ikke til den del,
hvor du rammer Genes bælte
- og blotter hans numse. - Smukt.
Hvorfor? Nej!
Af jord er du kommet, til numse skal du blive.
- Vent. Døde jeg? - Nej. Du overdriver bare.
- Forstået. Fortsæt. - Hvordan klarede jeg mig? Godt?
Forbered dig på at blive skudt med ... Du vandt.
Så ikke godt.
Det var tid til at se, hvem duellanten var
mod Guldodør i sidste runde.
Da besluttede Guldodør at gøre det mere interessant.
Vi gør det mere interessant.
Nu vi er nået til de rigtig store kanoner,
hvorfor så ikke skifte til den ægte vare?
Limabønner.
Det mener du ikke alvorligt.
Limabønner er enorme og gør skideondt.
Og i bedste fald smager de okay.
Hvis man sauterer dem med lidt smør ...
- Far. - Undskyld.
Og sherifhustru Linda sagde ...
Tænk, at du vil skyde mig med en limabønne.
Og Louise sagde ...
Tænk, at du vil skyde mig med en limabønne.
Udfør nu bare de forbandede pligter!
Ikke tale om.
Hvorfor kan du ikke bare gøre, hvad jeg beder dig om?
Jeg bestemmer, og jeg ved, hvad der er bedst for dig.
Det er, som om du slet ikke respekterer mig,
selvom alt det. jeg gør, er for din skyld.
- Okay, Bryan Adams. - Beklager. Jeg gør det ikke.
Det er så frustrerende!
Ved du hvad? Glem det. Glem det hele.
Jeg er ligeglad med, hvad du gør.
Græder du under en skudduel?
Nej. Jeg har det fint. Jeg bestemmer, og jeg har det fint. Jeg har det fint.
Alle sammen, se på ponyen Pepperoni.
- Så sexet. - Alt handler ikke om dig, Pepperoni.
Vinder jeg?
Er mor okay? Jeg spørger bare, fordi hun løb grædende ud af værelset.
Måske er det en del af hendes natlige skønhedsritual.
- Hvis det virker, virker det. - Jeg taler lige med hende.
- Eller måske bør jeg? - Okay.
Har I nogle sjove weekendplaner?
- Nej. - Okay.
- Mor. - Hej. Jeg har det fint.
Jeg skulle bare prutte. Så jeg løb herud for at prutte.
Og jeg græder ikke, selvom det er sejt, når mødre
bliver vrede og frustrerede og græder foran børnene.
Jeg er ked af, at jeg fik dig til ikke at græde. Jeg føler mig som en idiot.
Det er ikke let, når de store siger, hvad man skal gøre hele tiden.
Og så det i skolen. LaBonz tog min fine fingerslikkepind.
- Du fangede mig på et dårligt tidspunkt. - Jeg ved det.
Men jeg havde lige snakket med bedstemor,
og snakken om pligter kørte i hovedet.
- Lad os sige, det var bedstemors skyld. - Nej, vi elsker hende, men jo, på en måde.
Desuden var én af vores pligter
at tænde bedstefars cigarer. I vores mund ... Jeg kan stadig smage dem.
- Så måske er hun ikke årets mor. - Nu lyder hun fantastisk.
Det er bare, du ved ...
Det har været et stort pres at opdrage gode børn, gode mennesker.
Vi kan ødelægge jer.
Og så bliver jeg vred på jer, men I er bare børn.
- Det er bare ... Det er bare meget. - Mest på grund af Tina, ikke?
- Og Gene. - Kom her.
Jeg er glad for, du er så kæk. Det bliver godt for dig som voksen.
Ingen vil koste rundt med min Louise.
Den hårdeste lille nuser i fængslet.
- Tak, mor. - Men du skal udføre dine pligter.
Aldrig.
- Og hvis du får slik? - Aftale.
- Måske nogle fingerskydere? - Fingerslikkepinde.
Slik var min idé.
Jeg ville gøre huset skiderent for slik.
Som altid løser slik alt.
Kan vi gå ind i mor og fars seng og afslutte historien?
Jeg må vide, hvad der sker med den spændende pianist.
Spiller han nogensinde på Coachella?
Skynd jer nu.
Jeg skal hjem og vaske minearbejderne før i morgen. De er beskidte.
- Hvad i ... - Ja, vi er på samme side nu.
- Ja, fat det. - Jubi!
- Samme side. - Fint. Jeg bønner bare jer begge to.
Vil I stille jer ved siden af hinanden og også tættere på mig?
- Hvad foregår der? - Store B. Hvornår ankom du?
Lige nu. Jeg tog en hestevogn fra togstationen.
Føreren var meget hård mod mine tasker, og hans heste larmede for meget.
Det er jeg ked af at høre. Alt er fint, Store B.
Jeg skiller mig hurtigt af med de uartige byfolk,
og så tager jeg dig med på en sjov tur.
Sherifægteparret er i øvrigt ikke cool længere.
Er der ingen, der udfører pligter her?
- Jeg kan ikke lide det. - Ved du hvad?
Det er fint. Du behøver ikke synes om det.
Ja, det er jeg enig i.
Det er vores by. Det er vores folk.
Og den syrlige, løgagtige lugt er vores lugt.
Vi sheriffer gør måske ikke altid, hvad vi skal gøre,
men vi gør, hvad vi er nødt til til gavn for denne by.
Jeg bliver en bedre sherif, hvis jeg lytter til mig selv
og ikke til én, som ikke engang bor her.
Og lige nu er det, jeg hører: "Klap i, Store B."
Vent. Er der en kanon, som jeg rider på?
- Ja, en bønnekanon. - Kører den af sig selv?
Sådan fungerede nogle kanoner vist dengang.
- Hey. - Skal vi flytte dem?
Nej. De ser så søde ud. Vi kan alle være her, ikke?
Jo. Halvdelen af min krop har det nok fint med at svæve.
Du glemte noget.
- Ja. - Nåh ja.
Det er god pepperoni.
Tekster af: Vibeke Petersen