- Varsågod. -Tack för snabb leverans.
En fullspäckad dag väntar på mig.
Varför bad du om hämtmat om du ska äta här?
- Jag går, jag går! -Gör du det?
Barn! Det är bra att du är upptagen, Teddy.
Ja. Jag bygger i stan och har hand om ett sommarhus i Craggy Neck.
Det ska regna idag så jag måste skydda utemöblerna.
Hallå? Hej, Mr Handley. Varmvattenberedaren?
Ja, jag kan komma idag. Vi ses snart.
Nu tog jag på mig ett jobb till. Varför?
- Teddy! -Lugna dig, Teddy.
- Jag kan åka till Craggy Neck. -Va?
Jag vill åka till ett fint ställe och dra utemöbler under tak.
- Ta med oss! -Jag kan släpa möbler.
Det vore till stor hjälp.
Vänta! Om ni ska till stranden borde jag få följa med.
- Vi kan stänga ett tag. -Om folk vill till restaurangen då?
- Just ja. Det är sant. Jag... -Jag skojar bara, pappa.
- Okej, nu är vi framme. -Ja!
Vi är på stranden.
Vilken utsikt! Vi har samma hav nära hemmet, men det är bättre här.
Det här är på stranden.
Krabborna kommer säkert med tidningen till dem.
- Så här ska livet vara. -Landskapet är så vackert.
Kolla vilka stenbumlingar!
- Gå ner, Gene! -De älskar det!
- Jag fixar det. Själv. Jag är stark. -Bra jobbat, pappa.
Vad fint det är där inne. Oj. Dörren är öppen.
- Ska vi gå in? Bara för att stänga? -Hur skulle vi annars stänga dörren?
- Vi är inne i huset! -Hur gick det till?
Vad gör ni? Ni inkräktar! Ni är inne i nåns hem.
Det är tekniskt sett ett sommarhus. Det är väl en annan sak?
Det är helt lagligt. Vi stänger dörren.
- Bryter vi oss in? -Som familj. Det är okej.
Kom och stå bredvid mig en stund. Det känns som semester.
Nej, vi borde gå. Oj, vad fint. Jag känner mig väldigt fattig.
- Vi kan väl stå här i nån sekund. -Ja. Sen åker vi.
- Men vi ska inte röra nåt. -Nejdå.
- Jag gillar nog båtar nu. -Det här måste vara ägarna.
Gulligt par. Stor åldersskillnad, men det är okej.
De reser mycket. Det måste vara trevligt.
De stöttar lutande tornet. Vilka busfrön.
Borde vi skaffa båt? Och prenumerera på en båttidning?
Kolla in ringen! Den ser ut som en discokula.
Hon har Studio 54 på handen.
Jag tror att jag ska köpa en. En båt. En stor båt.
Vänta, vad gör vi?! Vi måste åka. Kom barn, vi ska åka!
Vi måste iväg, barn. Herregud! Ett spelrum!
Välkommen till kulstan, pappa.
Jag glömde bort att köpa ett hus där ett biljardbord ryms.
Vi måste åka, men jag borde nog lära er att spela biljard först.
Vi vet hur man spelar. Man rullar och klickar med bollarna. Jag leder.
Det finns några saker i livet jag är jättebra på. Biljard är en av dem.
Vad mer? Säg inte hamburgare.
Förbered er! Jag spränger med en skräll.
Flytta på dig så att tryckvågen inte träffar dig, Tina.
- Oj. -Det där var uselt.
Jag trodde det, men var osäker så jag sa bara "oj".
Det är säkert kön. Den här är jättesned.
- Den ser rak ut, tycker jag. -En sån här kö går inte att använda.
Den här känns rak. Hörnet gapar öppet. Hoppas att du är hungrig!
- Tusan! -Oj... Var det där bra?
De är skidåkare. Vad sportiga de är.
- De liknar tv-figurer. -Vet du vem jag fick vatten av?
- Kylskåpet! Det kom ur dörren! -Jösses.
- Vad sysslar du med? -Jag är nyfiken på vilka de är.
Vilka böcker de läser, vilken musik de gillar...
- Jag fattar. Du snokar! -Jag snokar inte. Jag observerar.
- De har bestigit berg. Kul för dem. -Ska vi observera i det där rummet?
Ett hemmakontor. Titta, de får post. Vad roligt.
Vi har ett namn! Larry Goodwin.
Varför har de så många klockor? Hur mycket tid behövs?
Läskigt. Alla har stannat på 15.13. Nej, vänta! Alla rörde på sig.
Jag har listat ut det! Det står Goodwin på dem.
Larry Goodwin! Larry badar i klockpengar!
Det är så man har råd med ett strandhus. Vi har valt fel sätt.
Såg du lådan öppna sig själv?
- Den bara öppnades. -Det gjorde den, va? Så konstigt.
- Åh, en bröllopsbild. -Vänta...
Hon ser inte alls ut som på de andra bilderna.
Du har rätt. Hon har en helt annan panna.
- Hon måste ha förminskat det. -Det är en annan fru! Den första!
Larry bytte henne mot en yngre, snyggare modell.
- Vilken jäkel! -Man tror sig känna nån...
- Tusan. -Tusan. Nån är här.
- Säger du det för att jag leder? -Göm er!
Bob? Linda? Är ni här inne?
- Ja. -Varför? Varför är ni i huset?
Det är en bra fråga, Teddy.
Precis, Bob. Vad gör ni i huset?
Linda? Hoppa in när som helst.
Vänta lite. Det här är inte under altanen.
Varför drog du in oss hit, Bobby?
Tack Lin, fint. Förlåt, Teddy. Vi borde inte ha gått in.
Snokar ni runt och känner efter? Jag fattar. Har ni badat?
- Va? Nej! -Synd för er.
Varför är du här? Vi åkte hit för att du skulle slippa.
Det börjar storma. Jag ville kolla att huset är stängt.
Larry Goodwin skulle uppskatta det.
Mer än han uppskattade sin första fru, som hade mage att åldras!
- Va? -Häng med, pappa. Helt rätt, mamma.
Jag vet inget om Larry. Han dog innan jag började jobba här.
- Är Larry död? -Larry är död!
Det var en tragisk olycka. Han halkade från taket-
-och föll på de vackra stenarna.
Jag tyckte att stenarna verkade traumatiserade.
Hans fru Helen är snällast i världen.
Stackarn bevittnade fallet från rosträdgården.
Tänk om lilla fröken andra frun inte bevittnade döden...
- Tänk om hon låg bakom den! -Det är klart!
- Helen dödade maken för pengarna. -Hon är en svart änka!
Vi befinner oss i en mördares smakfullt inredda hem.
- Det är smakfullt inrett. -Det är okej.
Kom igen! Helen är ingen mördare.
- Det är en allvarlig anklagelse. -Mord är ett allvarligt brott!
- Dags att åka. -Vänta. Inte förrän vi hittar bevis!
- Det är ett hett kallt fall. -Det är Larry och klockorna värda.
- Ni kan inte mena allvar. -Kolla på hennes flackande blick.
Tar man bort det varma leendet-
- har hon en iskall mördares iskalla blick.
Tar man bort näsan ser hon konstig ut.
Tar man bort halva ansiktet har hon ett halvt ansikte.
Det är Helen vi pratar om! Hon var i trädgården när Larry halkade.
Så bergsbestigaren Larry klarar höga berg men halkar från sitt eget tak?
Han halkade inte! Helen knuffade ner honom!
- Nej. -Ni läser in för mycket.
Vad mer kan du berätta om Larrys "olycka"?
Den var oväntad. Han lutade sig mot räcket och det gav vika.
- Hon hade säkert lossat det. -Hur? Med magi?
Vad kan dra en spik ur trä?
En hammare. Och grejimojer!
- Var har hon sina verktyg? -Hon har inga. Hon är inte händig.
- Dessutom... Glöm det. -Vadå, Teddy?
Hon kan ha anlitat mig som sällskap. Hon är ingen mördare!
Hon är vän liten kvinna. Hon är inte liten! Hon är normalstor.
Att prata om henne gör mig upprymd.
- Är du lite kär i Helen? -Va? Nejdå.
Är hon lite kär i dig? Tappar hon saker så att ni båda böjer er ner?
Ibland dricker vi te på altanen och pratar i minuter.
- Kan vi prata i enrum, Linda? -Nej.
- Vad är det? Jag är nåt på spåren. -Det är du inte.
Det enda du gör är att förstöra Teddys relation.
Helen låter trevlig och ensam. Teddy passar nog bra med nån sån.
Eller vem som helst. Teddy borde dejta vem som än gillar honom.
- Utom nån som tänker mörda honom! -Det kanske är okej för Teddy.
Gud! Jag kom precis på nåt.
- Landade Larry på stenarna här bak? -Det stämmer.
Titta på fotot. Ser ni nåt?
- Gamle Larry såg bra ut i shorts. -Det finns inga stenar!
Precis! Helen satte dit dem när hon kom med i bilden.
Sen knuffade hon Larry på dem, mot en säker död.
- Ni drar förhastade slutsatser. -Menar du "puttar" slutsatser?
Hur kommer man upp på taket? Vi ska återskapa ett mord.
Det stormar verkligen där ute!
Jag hör dig inte! Det stormar verkligen!
Du får inte gå ut, Linda! Det är för farligt.
Det är lugnt. Oj!
Strunta i det. Vi gör det inomhus.
- Mammas hår ser hemskt ut. -Jag vet. Jag kan inte titta på det.
- Man kan inte låta bli heller. -Jag tittar på sidan.
Det här är vad jag tror hände. Bob, du är Larry.
- Söta, döda Larry. -Gud.
Jag är Helen. Jag är ond och vill ha dina pengar. Ner på stenarna nu!
Aj, min rygg! Var du tvungen att knuffa mig?
Det var nog exakt så det hände, mamma.
- Nej, Helen är ingen mördare. -Min rygg är... illa däran.
Okej, älskling. Vi hjälper dig till soffan.
- Pappas hår se hemskt ut. -Det gör det jämt.
- Såja. -Vi borde aldrig ha åkt hit.
Det är ingen fara! Det är nog bara strömavbrott. Jag är inte så rädd.
Helen! Hej. Du är hemma.
- Det är hon. -Hon har fantastiskt hår.
Vi frågar var hon fixar det.
Jag trodde att du var i New York.
Jag tänkte tillbringa några dar i mitt semesterhem.
Vilka är de här människorna i mitt semesterhem?
Det här är mina vänner. Det är familjen Belcher.
- Jag bad dem... -Ta era skitiga barn och stick!
- Förlåt, Helen. -Jag skojar.
Vilket kul, fruktansvärt skämt. Är hon inte rolig?
Kul att ni är här! Det är ett under att vägarna är öppna i stormen.
- Välkomna! Jag heter Helen. -Jag heter Bob.
Det här är mina barn Tina, Gene och Louise och min fru Linda.
- Trevligt att träffas. -Vilken ögonkontakt, flicka lilla.
- Du har ett mördande handslag. -Tack. Jag klämmer verkligen.
Vi borde åka hemåt innan vägarna försämras. Kom, barn.
Va? Jag trodde att du ville lösa brottet, mamma!
Säkerheten går först!
- Vad har du för fika, Helen? -Jag behöver låta bli att stå.
- Mår du bra? -Han mår fint. Han låtsas bara.
- Jag låtsas inte. Min fru knuffades. -Knuffad av en tjej!
- Du vet hur det är, Helen. -Louise!
Jag har smärtstillande sen när jag brukade knapra sånt. Vill du ha?
- Ja, tack. -Nej, det vill han inte.
- Det vill jag. Tack. -Jag är snart tillbaka.
Ser ni? Hon är snäll. Tror ni att hon gillar mig?
Jag är ingen rättvis domare. Hon var inte så hjälpsam med fikat.
Vi måste härifrån, Bob! Hon är en mördare!
Jag kan inte ta mig nånstans. Det var nån som knuffade mig.
Vi måste slutföra det här. Det kan rädda våra karriärer.
Det är 90 procents risk att hon dödar oss inom en timme.
Hon är en snäll dam vars make föll från ett tak. Sluta.
Har nån parfym? Gene?
Jag får inte ha det igen förrän jag har bevisat att jag kan hantera det.
- Jag har en halstablett i fickan. -Ge mig den!
Den där kvinnan är en mör... Mördegskaka.
- Det var mördegskakans historia. -Tack, mamma.
Vilka fantastiska skapelser. Hej, Helen.
- Hej. Varsågod. -Ojsan! Vad hände? Galna armar.
Tur att det finns mer av den varan. Varsågod.
- Bobby! -Vilket roligt par ni är.
Det var längesen det stormade såhär.
Jag har stängt alla fönster. Inget kommer in. Tja... vatten.
- Hon kanske försöker förgifta dig! -Vill du dö, pappa?
Folk förgiftar inte piller. De förgiftar mat eller dryck.
Vet ni vad som skulle vara gott? Varm choklad.
Minimarshmallows... skulle vara gott! Men jag har inga.
- Du har en bil. -Det är bra för mig, tack.
Vi gillar tyvärr inte varm choklad. Ingen av oss.
- Du talar inte för mig, mamma. -Jag visste inget om det.
- Så är det. -Jag kan dricka litervis.
Jag brände tungan. Jag älskar det.
Teddy är död! Han är så död!
Tabletterna börjar verka. Ryggen känns... åh ...mycket bättre.
- Jag tog ett par, så jag förstår. -De är bra. Jag skulle ta mer.
- Det gör jag alltid. -Trist att höra om din makes död.
Han var en bra man. En jättejättebra man.
- Han hade bra smak också, va? -Han valde ju mig.
Jag syftade på de vackra stenarna på baksidan.
De är så stabila och kantiga. Valde Larry dem?
Nej, jag valde ut dem. Larry hade usel stensmak.
- Så du valde ut dem? -Så intressant.
- Jätteintressant. -Jätteintressant.
- Jag antar det. -Jag tycker inte det.
Så Larry var en riktig bergsbestigare?
Larry? Nej. Jag fick dra med mig honom till alla bergen.
Han kallade mig "Mount St Helen". Jag fattar inte.
- Var han dålig på att bestiga berg? -Inte bra alls.
- En riktig klant. -Så typiskt Larry.
Du har ett underbart hem. Larry måste ha lämnat dig med mycket.
Nej, han gav nästan allt till välgörenhet.
Allt utom det här huset. Och de i New York och Aspen. Jag klarar mig.
Jag måste förresten bajsa. Vill nån följa med?
- Familjemöte. -Förstås. Jag kan bajsa.
Kom! Du kanske inte behöver bajsa, men jag vill att du försöker, Bobby.
Jag kan inte. Jag stannar med Henry.
- Helen. -Jag heter Bob.
Hon satte hit stenarna. Hon är skyldig! Ni barn måste härifrån.
Men Larry var klantig. Han kanske föll från taket.
- Arvet gick väl till välgörenhet? -Det är sant.
Hur vet vi att Helen talar sanning?
Hursomhelst måste vi ut ur det här vackra dödshuset.
Och hem till vårt fula livshus.
Okej då. Men om nån frågar löste vi fallet med bravur.
Det öser verkligen! Regnet, alltså. Det ett uttryck. Du förstår nog.
Du har en underbar familj. Och Teddy.
Du har en underbar familj och Teddy.
Det är otroligt att Linda tror att du dödade din make.
- Va? Tror hon det? -Ja, det gör hon.
Hon tror att du lossade på räcket och puttade ner honom på stenarna.
Men hon är knäpp. Du är snäll. Det öser verkligen ner.
Jag måste börja säga det. Det är ett galet uttryck.
Okej, alla har bajsat. Nu åker vi, Bobby.
Jag misstänker att ni inte bajsade allihop.
Va? Det är klart att vi har.
Nåt luktar unket, och det är inte toan.
Vägen är översvämmad. Ingen kan åka ikväll.
- Va? -Det verkar som om ni får sova här.
Nejdå. Vi kan simma hem.
Jag insisterar, Linda. Jag kan ge dig en knuff i rätt riktning.
Jag paxar soffan!
Tror du att Helen är en mördare?
Ja, men ska vi ändå dö kan vi lika gärna spela tv-spel.
- Jag tror att hon är oskyldig. -Hon slukar män. Som fru Pac Man.
Fru Pac Man äter spöken och frukt! Dra inte in henne,
Jaha, Helen. Ska jag sova i ditt rum?
På golvet, väl? Jaså inte på golvet?
I sängen med dig? Okej. Ska vi skeda? Visst.
Vill du vara stora skeden? Ska jag? Det hade jag inte tänkt på.
Jag tar första vaktpasset. Vi byter om ett par timmar.
- Visst, Gene. -Jag är din fru, Linda!
- Stryk mitt ansikte. -Linda.
- Jag såg dig inte! -För jag smög mig på.
- Kom och gå en sväng med mig. -Nej, jag är ganska trött.
Kom nu. Jag tar din arm. Du ska gå med mig. Såja.
- Varför vill du gå upp hit? -Jag ville prata med dig.
Ville du prata med mig på taket?
Enligt din man tror du att jag dödade min man.
Lyssna inte på honom. Han är hög som ett hus.
Du tror det. Det märks på din min.
Och för att du backar varje gång jag tar ett steg emot dig.
- På taket. Där min man dog. -Dog... Larry!
Titta vem som är här! Biljardmannen!
- Gör i ordning, Gene. Det är dags. -Ja! Det är snurriga pappa.
Pratar jag lustigt? Okej, nu spelar vi biljard.
- Vänta. Var är mamma? -Hon gick med Helen.
Helen ville fråga: "Varför tror du att jag har mördat min make?".
- Varför skulle hon fråga det? -Jag berättade att Linda tror det.
- Varför berättade du det? -För vi är vänner, Gene!
Gud! Jag måste hitta henne!
Stå stilla så gör jag också det.
Försiktigt, Linda. Du står nästan exakt där Larry föll ifrån.
- Det är väldigt halkigt. -Backa, tjejen!
Vänta. Var du i rosträdgården när Larry föll?
Ja, jag var absolut i rosträdgården.
Varför kan man inte se rosträdgården härifrån?
- Det kan man. Den är här. -Åh. Vad fin.
Jag dödade inte Larry, Linda. Jag älskade honom. Gillade.
Nej, jag gillade att vara gift med honom. I alla fall att gifta mig.
Vår bröllopsdag var en tuff dag. Men jag är ingen mördare.
Jag tänkte tanken att mörda honom. Vem har inte gjort det? Men icket.
- Visst. -För han dog.
- Du räddade mig! -Det är klart.
Annars hade alla trott att jag var en mördare. Igen.
Förlåt för att jag anklagade dig för mord.
- Gjorde du det inte? -Jag gjorde det inte.
- Du knuffade honom inte? -Jag knuffade inte nån.
- Okej, ge mig en kram. -Jag ska knuffa dig!
- Mitt ansikte! -Jag skojar.
- Släpp henne! -Nej, Louise! Hon är oskyldig!
Aj, min nacke! Så vass!
- Sluta! -Ta loss henne!
Förlåt! Hon låter oss inte klippa hennes naglar.
Förlåt, Helen. Hur många gånger måste jag säga det?
- Helen är inte en mördare! -Jag vet.
Hon bedyrade sin oskuld. Vi är kompisar nu.
Det är klart! Hon är en underbar kvinna!
Hon har intressanta nyckelben, perfekt panna och...
Det var inte meningen att säga allt det där.
- Passa dig! -Teddy!
Oj! Ah! Där är gästrummet! Ah!
Ett sovrum till! Jag måste laga takpannan. Oj! Ljuvliga mark.
- Jag lever, allihop! -Du föll så långt!
- Och så länge. -Hur kan du ha överlevt?
Jag föll på golvet och jag kan knappt gå.
- Man kan visst falla från tak. -Det gör jag ofta.
- Din historia stämmer. -Jag är glad att du mår bra.
- Menade du vad du sa där uppe? -Ja.
Jag tycker att du är fin och har bra nyckelben-
- och om du tog av mössan skulle pannan räcka ända bak.
- Vad gulligt. -Vi går in med dig.
Titta. En låda i leran.
- Jag har hittat nåt, Henry. -Jag ser det.
En skruttig verktygslåda. Jag vet varför du begravde den.
Du vill inte att Teddy ser den. Han ska komma hit och laga saker åt dig.
- Precis. -För att du gillar honom.
Det är lugnt. Jag ska inte avslöja dina hemliga verktyg.
Du kommer nog ändå inte att komma ihåg nåt av det här.
- Nu går vi in. -Är vi inte inne?
Nästa gång du är i stan bjuder vi dig och Teddy på restaurangen.
Så gärna. Vilken typ av restaurang är det?
- Skräpmatshak. -Den är trevlig.
- Jag kommer. -Perfekt. Jag väntar där.
Vilken underbar äventyrssemester!
- Jag har så ont. -Ta det dödslugnt!
- Ha, "dödslugnt"! Vi ses snart! -Ge mig ett piller till.
- Kör försiktigt. -Ge mig ett till! Tack.
- Döda inte nån! -Ska bli!
Vilken sötnos. Vi bryter oss in i nån annans hus ikväll!
Jag faller för Helen Och inte ens prällen
Vet hur hårt en man kan falla
För en bergsäker, stark och livsglad änka som Helen
Babadadabada Inte ens prällen
Vet hur hårt en man kan falla
För en pillerglad, sol och vår, långhalsad änka som Helen
Babadada bumpa Badabadada babupp...
Text: Linn Derrick www.sdimedia.com