För tre veckor sedan föll en osynlig kupol över Chesters Mill.
Den skärmade av oss från resten av världen.
Kupolen har testat våra gränser-
-hetsat oss till bråk med varandra.
Chesters Mill dömer Dale Barbara till döden.
Den har tvingat var och en av oss att konfrontera våra demoner.
Vrede.
Jag måste veta att du står på min sida.
Sorg.
Jag förstår inte vem som skulle göra så mot henne.
Jag lovar dig att vi ska fånga den som gjorde det.
-Rädsla. -Vi är fast.
-Jag har hört att vi får slut på vatten. -Hallå!
-Han dödade Angie McAlister. -Skam.
Jag trodde kupolen skulle försvinna.
Jag önskar jag kunde göra det ogjort.
Men vi har också hittat kärleken under kupolen.
Och vi har kämpat för att hålla ihop stan.
Jag trodde att kupolen skulle skydda oss.
Nej, det är upp till oss att skydda varandra.
Nu kan vi äntligen ha hittat en väg ut.
Vi hoppas den för oss hem.
Men vad händer om den tar oss till en alternativ verklighet?
Följ mig.
Vi ska hem.
-Vad menar du med hem? -Det är dags att gå vidare.
-Melanie. -Barbie.
Vi kan inte lämna Julia.
Julia sade att det var upp till mig att leda alla ut.
Tänker du bara lämna henne här?
Hon vet att jag kommer tillbaka efter henne.
Det är som hon säger.
Ibland får man ta en chansning.
Ut i intet.
-Det är bättre än här. -Okej, kom nu.
Håll ihop.
Joe!
Norrie!
-Melanie! -Vi ska hem.
Det är dags att gå vidare. Gå vidare.
-Hur kom vi hit? -Var är vi?
Är alla här?
Jag har ingen aning. Är du okej?
-Var är Melanie? -Jag vet inte.
Jag har inte sett henne.
Har du hört hennes röst?
Vad var det?
Vi är utanför kupolen.
Herregud. Den är borta.
Julia.
Junior.
Julia!
Jag är här.
Precis som jag lovade.
Jag kom tillbaka efter dig.
JEMEN
-Vi är mindre än en kilometer bort. -Jag täcker dig, chefen.
Jag har en drönare över platsen, ingen aktivitet i området.
Okej, när jag säger till.
Kom ihåg att vi kör ett standard exfil-protokoll.
Gisslan är bevakade av en liten grupp revoltörer.
Dörren är vår ingångspunkt. Det är där de håller dem.
Det finns ingen här.
Målet är ett spöke.
10 fiender kommer emot dig. De kom från ingenstans.
Du är okej. Hämta andan. Hunter, prata med mig.
-Taken är fria. -Säg till om det förändras.
Släpp den!
-Ner på marken. -Jag ger upp!
-Tack så mycket. Tack. -För vad?
Jag har sex kulor här.
Bara en är aktiv.
Det var inte dem. Var är gisslan?
Jag vet inte.
Jag tänker bara fråga två gånger till, om du har tur.
-Var är gisslan? -Jag ber dig.
-Sista chansen! -Okej. Jag berättar.
-Textilfabriken. -Vakter?
Fem. Sex.
Lekar du lekar, va?
Varför? Jag ska berätta.
Nej!
Två eller fler enheter på väg ner, sir.
Liksom Steven Seagal i hans klassiker från 1990-
-är du svårdödad.
Ja, och det är inte av brist på försök.
Jag är glad att du är tillbaka. Ska vi ta en öl senare?
-Jag är trött. En annan gång? -Ja.
Hallå.
Jag vet inte hur jag ska tacka dig.
Jag gör bara det du anlitade mig att göra.
Att anställa dig kan ha varit mitt enda bra beslut som driftchef här.
Det är ett tufft jobb att försöka göra världen till en säkrare plats.
Min del är lätt.
Bara stoppa skurkarna från att göra ditt jobb svårare.
Yrkesrisk.
Jag ska gå och tvätta mig.
Vill du prata om det?
Prata om vad?
Oavsett vad du var tvungen att göra för att rädda mitt folk så var det värt det.
Dale.
Du behöver inte dölja vem du är. Jag vill ha allt, bra och dåligt.
Är du säker på det?
Ibland vet jag inte vilken sida som överväger.
Jag vet.
-Vem är det? -Joe.
Kommer du till minnestunden?
Igen.
Borde du inte svara?
Jag tycker att vi borde få lite sömn.
Julia!
Jag är här. Precis som jag lovade.
Jag kom tillbaka efter dig.
Du sa hennes namn igen.
Förlåt.
Be inte om ursäkt.
Det du gick igenom var traumatisk.
Men du har haft den här drömmen i nästan ett år nu.
Det kanske vore en bra idé-
-att åka tillbaka till Chesters Mill för minnesstunden.
Så att du kan gå vidare.
Barbie! Var är du?
-Barbie kommer inte tillbaka. -Jodå, du ska få se.
Hör du mullret? Tunnlarna kanske rasade över dem.
-Alla kanske har... -Håll käften. Jag vill inte höra.
Vi måste komma över, ta reda på var de är.
De kan inte vara långt bort, de var precis framför oss.
Om något är fel, hjälper vi dem.
Okej.
Hur?
Vi hämtar en stege på skolan.
Och hämtar några ficklampor.
Vad är det?
Min far.
Jim är inte prioritet just nu.
Vi måste hämta det vi behöver och ta oss tillbaka hit, snabbt.
Bra. Bloss?
-Bara utifall att. -Ifall vi ror vilse på havet?
Nu går vi.
Har katten fastnat uppe i ett träd?
Du borde ha dödat mig medan du hade chansen, Junior.
-Jim, du måste släppa oss. -Jaså? Varför det?
Har du tid hos frisören?
Rötterna börjar se lite trista ut.
Kan du bara släppa oss? Om du ville döda oss...
-...hade du redan gjort det. -Döda er?
Vem har sagt något om att döda er?
Vi är de enda kvar.
Jag kanske behöver er.
För rekolonisering.
Varför behöver ni stegen?
Jag sa: "Varför behöver ni stegen?"
Okej.
Jag har gott om tid.
Det är som det gamla "Twilight Zone"-avsnittet, minns ni?
Med Rockys chef? Pingvinen, vad heter han?
Meredith. Just det.
Och han är helt ensam efter apokalypsen.
Det enda han vill göra är att läsa.
Så går hans glasögon sönder.
Snacka om tragedi.
Vi behöver stegen för att komma över en klyfta i tunnlarna.
Det var dit alla gick. Vi måste hitta dem, hitta Barbie.
Du tror fortfarande, va?
Att kupolen är bra, att den är här för att skydda oss.
Om du fortfarande tror det är du dummare än jag trodde.
Kupolen är här för att förgöra oss.
Den dödade dem alla.
Barbie.
-Allihopa är döda. -Nej.
Du har fel. Han lever.
Skär loss honom.
Kom igen. Ni kommer att dö, precis som resten.
Det här är min stad nu. Det som finns kvar.
Det här är den sista välgörenhet ni kommer att få.
Om ni med hjälp av ett mirakel kommer ut levande-
-är det bäst att ni håller undan mig.
För om jag ser någon av er två igen-
-kommer jag inte att vara så barmhärtig nästa gång.
Gå.
Junior.
Nu är vi kvitt.
Jag är okej.
Välkommen till CHESTERS MILL BEFOLKNING 1 976
Jag minns inte att det var såhär perfekt.
Är du okej?
-Ja, jag är okej. -Kan vi ta en bit att äta?
-Jag är utsvulten. -Ja, jag vet ett ställe.
Är det Barbie?
Det är fullt här. Vi borde gå någon annanstans.
Vart du än går kommer det att finnas folk som vill träffa dig.
Det är lika bra att inse det.
-Jag måste gå på toaletten. -Jag också.
Liten blåsa plus lång bilresa är lika med...
Du behöver inte avsluta meningen.
-Barbie. -Hej, Joe.
Kul att se dig, vännen.
Kul att se dig.
Titta, du börjar bli lång.
Det var ett år sen sist.
Ja, jag vet.
Jag var orolig att du inte skulle komma tillbaka.
Jag är ledsen att jag isolerade mig.
Jag åkte utomlands och...
-Jag borde ha hållit kontakten. -Jag är bara glad att du är här.
Hur mår du?
Jag tänker fortfarande på Angie hela tiden.
Särskilt nu med minnesstunden och allt, men...
De flesta förlorade någon, eller hur?
Du förlorade två personer.
Julia och Melanie.
Hur går det med högskolan? Har du tagit några beslut?
Jag väntar fortfarande på att höra från ett par platser.
-Bra. -Den store Barbini.
-Välkommen tillbaka. -Ja.
Ja.
-Redo att jamma? -Ja.
Vi ses vid minnesstunden, va?
Ja, det låter bra.
-Kul att se dig. -Dig också.
Försiktigt. Jag menade inte att skrämma dig.
Vad gör du här ute?
Efter det som hände vid restaurangen-
-tänkte jag försöka hitta dig.
-Varför? Vad hände där nere? -Kom igen.
Spela inte. Du såg också Melanie.
-Melanie är död. -Är hon?
I tunnlarna säger hon, "vi ska hem".
Sen försvinner hon. Vart tog hon vägen?
Jag är inte på humör att ta itu med det här just nu.
Du har inte varit här. Ända sedan dess-
-ända sen kupolen försvann-
-har det varit annorlunda.
Bara fel. Minns du min astma?
För att vara ärlig, Ben, så minns jag mycket lite om dig.
Jag hade astma. Jag brukade ha med min inhalator överallt.
Nu är astman borta. Min farbror.
Värsta fyllot någonsin. Ren och nykter, bara sådär.
Alla beter sig konstigt.
Alla komma överens.
Alla pratar om att gå vidare.
Du såg henne. Jag vet att du såg henne.
Okej, och om jag gjorde det? Varför är det bara vi två?
Jag vet inte, men jag tar inga mediciner nu-
-och jag är klar i huvudet för första gången på evigheter.
-Kom igen, mannen. -"Kom igen", vad?
-Vad vill du ha av mig? -Att erkänna att du ser det jag ser.
Okej, vad ser du, Ben?
Att inget av det här är verkligt.
Hallå.
Mitt namn är Sam, och jag är alkoholist.
Jag har inte druckit på nästan ett år nu.
Jag vill bara säga att den här gruppen har varit en välsignelse.
Innan jag kom hit var jag inte mycket för grupptänkande.
Men de tolv stegen fick mig tillbaka på rätt väg.
Det hade aldrig hänt om jag inte hade skickats hit för ett år sen.
Konstigt att säga det, men det har varit bra för mig.
En advokat-
-kontaktade mig nyligen.
Han sa att något hade blivit fel i samband med bevisen i mitt fall.
Han sa att om vi överklagar kan vi få en ny rättegång.
Jag kan bli fri.
Men jag måste sona för det jag har gjort.
Det är steget jag måste fokusera på.
Att gottgöra dem jag har förorättat.
Och då-
-kanske jag kan gå vidare.
Är det dåligt att jag missar brosch-ceremonin?
GRATTIS NYA MEDLEMMAR
Jag känner att jag borde vara här. Och med eftermatchen...
Nors, det blir så många eftermatcher.
Och bara så att du vet, om det blir jobbigt på minnesstunden-
-och du vill prata om det, kan du ringa mig.
Jag finns här för dig.
Okej, lillasyster, redo för din brosch?
Du är en av oss nu.
Du fick din brosch.
-Hur känns det? -Det känns bra.
Jag tror att det är precis vad du behöver.
Att hitta sin grupp på college är viktigt.
Att vara en del av något som är större än en själv.
För att inte tala om att du inte verkar så arg längre. Vad är det?
Joe svarar inte på mina mess.
Det blir bra för dig att träffa honom, som vänner.
Ifrågasätter du ditt beslut?
Att göra slut? Nej.
Men jag önskar bara att han inte vore så barnslig.
Jag önskar att han kunde se att det inte är så läskigt att gå vidare.
Det är därför det är viktigt för dig att gå till minnesstunden.
För din mammas skull, förstås.
Men också för att visa Joe att det finns en väg framåt, ur sorgen.
Du kommer att få prata med honom.
Varför ignorerar du mig?
-Vad gör du i mitt rum? -Din mamma släppte in mig.
Du har skippat våra tre sista terapisessioner.
Och? Vad ska jag med terapi till?
Jag har högsta betyg, jag jobbar hårt.
Jag vet det. Det får mig att undra-
-varför du skulle vilja slänga bort allt det.
Antagningsbesked till Caltech.
Det är det bästa ingenjörs- programmet i landet.
Varför har du inte svarat?
Jag ska. Jag bara...
Det har inte blivit av.
Berätta sanningen. Har du ändrat dig?
Nej. Jag bara...
Jag undrar bara om det här är rätt tillfälle att lämna Chesters Mill.
-Mina föräldrar har fortfarande... -Dina föräldrar behöver inte dig, Joe.
Oavsett vad du gör-
-kommer hon inte hållas vid liv för att du stannar i Chesters Mill.
Det är upp till dig, såklart, men jag tror att det är viktigt-
-att du talar om Angie vid minnesstunden.
Alla känslor du har förträngt sen hon mördades.
Sorgen, skulden.
Det kan hjälpa dig att få det avslut du behöver-
-och låta dig gå vidare.
Din syster hade inte velat att du höll dig själv tillbaka.
Hon skulle ha velat att du gick vidare.
Snälla, tänk på saken.
Vi ses på minnesstunden.
-Det är långt ner dit. -Längre än långt.
Jag går först.
Det är Big Jims, för säkerhets skull.
I fall jag blir utmanad på knivslagsmål?
-Det bet mig. -Fortsätt.
Julia?
Junior?
Pratade du med honom?
Hur mår du, Sam?
Jag mår bra.
Så väl som kan förväntas.
-Dag för dag, du vet? -Ja. Kul att höra.
Jag har inte talat med Joe om det och jag vet att det gör dig besviken.
Med kupolen som försvann, din rättegång-
-alla känslor som har dämts upp-
-är det förståeligt att han uttrycker dem nu.
Försök att ha tålamod.
Vad tänker du på?
-Att jag verkligen vill dricka. -Tur att det inte finns en bar.
Tror du inte att det finns några alternativ härinne?
Du skulle bli förvånad om du visste.
Du behöver ingen drink, Sam.
Du behöver förlåta dig själv.
Jag vet inte om jag kan göra det.
-Inte om Joe inte kan förlåta mig. -Tänk om han inte gör det?
Du gjorde något fruktansvärt, Sam.
Men den fruktansvärda saken behöver inte definiera dig.
Advokaten som jag skickade till dig-
-berättade att du inte tänker överklaga. Varför?
-För att jag förtjänar att vara här. -Du var sjukvårdare innan.
Av min erfarenhet väljer ingen det yrket-
-om de inte har en djup önskan att hjälpa människor-
-läka människor.
Om du överklagar och släpps-
-tänk på alla människor du kan påverka.
-Du vet att minnesstunden är i dag. -Självklart.
Om du hade talat med advokaten, hade han kunnat ordna permission.
Jag skulle aldrig vara välkommen där.
Du kanske kan skriva något. Något jag kan läsa senare.
Då vore du åtminstone delaktig.
Det kan hjälpa dig att gottgöra.
-Jag måste prata med Joe. -Det kommer du att göra.
Men Joe måste vara redo att lyssna-
-och jag tror inte att han är det ännu.
Jag är redo.
Är du glad att vi kom?
Ja, det är jag.
-Det var en bra idé. -Ursäkta.
-Är du Dale Barbara? -Ja, ma'am.
Christine Price.
FEMA skickade hit mig när kupolen kom ner.
-För vad? -Jag är traumaspecialist.
Jag hjälper samhällen återhämta sig efter stressiga händelser.
Jag försökte kontakta dig när jag kom-
-men du verkade redan ha gått vidare.
Jag såg ingen anledning till att stanna kvar.
Om du någonsin känner för att prata, så står jag till ditt förfogande.
-Jag är Eva. Jag är här med honom. -Eva. Christine.
Jag var här för de stressiga händelserna.
Står du till mitt förfogande också?
När som helst.
Åh, jag glömde nästan.
Skulle du vilja säga några ord om Julia Shumway idag?
Jag har aldrig gillat att prata inför publik.
Okej.
Ben Drake Tror du mig inte?
Jag har bevis. Kommer till minnesstunden.
Jag önskar att du inte gjorde så.
Joe.
Jag har försökt att komma i kontakt med dig.
Varför? Jag trodde att du ville ha lite avstånd, eller vad det var.
Det betyder inte att jag inte bryr mig om dig.
De bad mig att prata om Angie.
-Tänker du det? -Jag vet inte.
Jag vet inte vad jag ska säga-
-förutom att hon var en bra syster.
Hon kunde vara tuff-
-men hon tog hand om mig.
Jag önskar bara att jag kunde ha tagit hand om henne.
-Hoppa, Junior. -Jag kan inte.
Jo, det kan du. Sluta vara en sådan mes.
Var en man.
Pappa, jag vill ner.
Om du inte hoppar, kommer du inte hem ikväll.
Pappa, vart ska du?
Kom tillbaka. Lämna mig inte här.
Det är inget bra på TV längre ändå.
Junior.
Hallå!
Här borta, era jävlar.
Junior?
För ett år sen befriades folket i den här staden från kupolen.
Men vissa av er, många av er, drabbades också av stora förluster.
Vänner, familjemedlemmar.
Efter en delad tragedi, finns det inget som ger mer tröst-
-än en känsla av gemenskap.
De här liven kommer aldrig att glömmas.
Deras minne kommer att bevaras-
-i en evig låga här vid monumentet.
En minnesceremoni handlar om att gå vidare, tillsammans.
Därför vill jag läsa en kort epigraf från någon som inte kunde närvara.
"Gör en stig i vildmarken.
Och minns inte det tidigare-
-och tänk inte på det gamla.
För när du går genom eld, ska du inte bli bränd-
-och flamman ska inte förtära dig."
Är det någon som vill tala först?
Jag hade inte planerat att säga något i dag.
Men många av er kände min syster, Angie McAlister.
Några av er kände henne som servitris vid Sweetbriar.
Några av er kände henne som volontär nere på kliniken.
Jag...
Jag har alltid känt henne.
Hon var så full av liv.
Det är svårt att acceptera att hon är borta.
Att ta farväl.
Att förlora den man älskar mest.
Och det är svårt att gå vidare.
Jag försöker.
Joe här-
-var en av de första jag träffade när jag kom till Chesters Mill.
Jag var en främling för honom, för er alla.
Han fick mig att känna mig hemma.
Det var första gången jag kände det på länge.
Människor i Chesters Mill öppnade sina hjärtan för mig.
Och det, tror jag, tillät mig att öppna mitt.
Särskilt för en kvinna som heter Julia Shumway.
Vad kan jag säga om Julia?
Hon var den modigaste kvinnan jag nånsin träffat.
Hon var oändligt nyfiken.
Hon var förmodligen den mest envisa individen-
-som nånsin vistats på Jorden.
Hon var lojal. Hon skyddade en alltid.
Hon hejade alltid på den svaga.
Hon kunde inte hjälpa det, men hon förlorade aldrig tron-
-på den grundläggande godheten hos mänskligheten.
Som Christine här sade, att även om Julia-
-och många av era egna kära är borta-
-så kommer de aldrig att glömmas.
Det är viktigt att lära sig att vi både kan komma ihåg-
-och gå vidare, samtidigt.
-Ben! Hjälp honom! -Ben!
Jag ringer 112.
Är han okej?
-Finns det en läkare här? -Ring efter en ambulans.
Var är hans inhalator? Varför har han den inte?
Han kvävs av något. Ben, kom igen.
-Andas, andas, andas. -Det är dags att gå vidare.
Kom igen, Ben.
Förlåt.
Herregud.
Joe? Herregud.
Sam.
Norrie.