- synced and corrected by loosemyself95 - www.addic7ed.com -
UNIQUE Features представя:
Реликвите На Смъртните:Град От Кости
Винаги правя това, което ме помолиш, затова сега изпращам подобен имейл.
Не знам колко бързо ги чете, защото не винаги го прави, затова провери...
След четенето на поезията, не се прибрах в къщи.
Имам рожден ден, затова искам да отида в клуба.
Не, Саймън. Няма да я лъжа. Просто няма да ѝ казвам.
Отивам да паркирам колата. Ще се видим след малко.
Здравей, Доротеа. Как си?
Аз съм добре.Благодаря, че попита.
Да, така ще го направя.
Саймън на телефона.
- Здравей, Саймън. - Каза "Обади ми се".
Да, в къщи си е. И вероятно може да те чуе.
Как е? Готова ли си?
Не, ще се преоблека набързо.
Искаш ли кафе?
Да, ще се видим там.Чао.
- Ти да не би току-що да.. - Как се чувстваш?
Добре.Защо?
Тази вечер искам да се прибереш направо вкъщи.
- Мамо,стига де.Това е просто лит.клуб. - Знам.
Трябва да говориш с нея, Джослин.
Още не е готова. Напротив, готова е, ти не си.
Между другото, благодаря ти за това, което правиш.Поезията е важна за мен.
За това са приятелите.
Ела..
Мойта враждебна разрушителна сила. Моите общи слабините.
Губете всяко измиване пълна с разгорена ревност.
Разпятие,
болка, мъка ...
Не мога да слушам това. Искаш ли кафе?
Полета на малки листа минзухар прошепна смърт.
Капучино и еспресо, моля. - Смелост , Земя нула
Студени тръпки преминават през мрачния под на ужасните страдания.
Неизбежна е моята мъка.
Моля. Благодаря Ви.
Блондинката флиртуваше с теб.
Покани я на среща - Това няма да е честно.
Защо не? - Защото...
Пазя се за някой друг.
- Кой? *Това е моята мъка.*
Благодаря. Благодаря.
Той се влошава. Той има само разочарованието си.
Може би неговата добра поезия, но просто не знаем.
Нека да влезем тук. Искам да попитам какво значи този знак.
- Клеъри, ние никога не сме влизали вътре. - Вечният оптимист.
Това е, просто не го прави. - Ще влезеш ли поне веднъж?
Какъв е този символ?
Какъв знак? - Да, какъв знак?
Тук. Не виждаш ли? - Не.
Това беше яко.
- Да, ние настина се побрахме - Присъедини се.
Искаш ли питие?
Клеъри, какво става ?
- Не го ли видя?
Знам какво видях. Те го убиха.
Имаш ли нещо за пиене? - Знам какво видях !
Халюциногените се разпространяват през вентилационната шахта в някои клубове.
Затова хората си прекарват добре.
Понякога не вдишваш ли друг въздух? - Не знам. Хайде да се прибираме.
Всичко наред ли е?
Спа цял ден и дойде късно вчера вкъщи.
Да, но сега съм тук.
Не тръгвай. Продадох картина. Би трябвало да празнуваме.
На купувач? Кой е той? Сигурно е точно като теб.
Държиш го на каишка, точно както направи с Люк.
- Наистина ли искаш да провеждаме такъв разговор? - Какво значи това?
- Саймън... - Той ми е като брат.
- Съмнявам се, че той те чувства по-същия начин.
- Тръгвам. - Не, не можеш.
- Това е абсурдно. - Къде отиваш?
Отивам в Java Jones.
Не. Аз съм това.
- Хайде, Саймън. - Трябва да ти кажа нещо.
- Ще говорим за това по-късно.
Виж. Изведнъж нарисувах стотици от тези. Нямам идея какво значи.
- Защо? - Нямам идея. Мисля, че полудявам.
- Може би си просто като онзи гост от "Близки срещи".
Всички си мислеха, че е параноичен, докато не се появи логично обяснение.
- Това не се случва.
- Какво? - Това не се случва.
- Сега вече ме плашиш.
Келъри, какво...
Къде гледаш? - Чакай тук.
Къде е Бокалът, Джослин?
- Как ме намери? - Мога да благодаря на дъщеря ти.
- Защо само аз мога да те виждам? - Исках да те попитам същия въпрос.
- Дори не знам защо разговарям с теб. Ти си студенокръвен убиец.
- Има ли миролюбив убиец?
- Знам какво видях. - Мислиш си, че знаеш.
- Защо рисувам това?
- Значи бях прав. Ти не си мундан. - Какво е "мундан"?
- Някой от човешкия свят. - Ако не съм човек, какво съм аз?
Потърси Бокала.
- Кога започна това? - Защо рисувам?
- Отговори.
*Майката на Клеъри*
- Може би трябва да запишеш. Може и твоето гадже.
- Той не ми е гадже. - А той знае ли това?
- Моля те, дразнещо е.
- Мамо, прибирам се в къщи. - Не, не можеш да дойдеш вкъщи. Стой далеч.
Обади се на Люк и му кажи, че Валънтайн ме намери.
Обичам те. - Мамо?
Кажи на Валънтайн, че никога няма да намери Бокала.
Не пий. Ела тук. Не!
Не. Хайде, сега.
Обличай се.
Съжалявам. Всичко наред ли е?
Мамо?
Ела тук.
- Не. - Достатъчно!
Мъртво е.
- Какво беше това?
- Няма д ами повярваш, ако ти кажа. - Опитай.
- Беше демон.
- Прав си. Не ти вярвам.
- И това нещо, което убих в клуба...
беше демон.
Демоните могат да приемат всякаква форма. Не можеш да вярваш на никого.
Дори на хората, които мислиш, че познаваш. - Защо да вярвам на теб?
Току що ти спасих живота.
- Доротеа, отвори вратата, моля те!
- Знаеш ли какво се случи с майка ми?
Знаеш ли?
- Можеш ли да го видиш? - Разбира се. Тя е вещица.
Не е зле за натруфена къща.
- Знаеш ли къде е майка ми? - Съжалявам. Нямам представа.
- Тя спомена име. Валънтайн?
- По-добре да си вървите. - Не и преди да ми кажеш нещо.
Няма значение какво.
- Нека да видим какво казват картите. - Съжалявам. Не вярвам в тези неща.
Седни.
Разнеси ръцете си около картите.
Майка ми ги е нарисувала. - Да, бяха подарък.
Нека да видим каква карта се падна.
"Ace of Cups" - Това е Бокалът на смъртните.
и? - Игнорирай го.
- Един от трите свещени предмета на моите хора. Какво прави тук?
Това какво общо има с моята майка? - Майка ти беше ловец на сенки.
Като него. - Не, майка ми е художник.
Тя никога не ти е казвала, а?
Знам само, че я няма и нямам представа къде мога да я намеря.
Нека да я прочета.
Нещо е блокирало мислите ти.
Мисля, че майка ти е наела някого, за да те закриля.
Къде? - В собствените ти спомени.
Защо? Не си спомням нищо, което може майка ми да иска да забравя.
Почакай. Приятно ми е да се запознаем.
Какво правиш? - Изплаши ме.
Какво се е случило тук?
Майка ми я няма. Някой я е отвлякъл и е опустошил всичко.
Този човек ми помага да я намеря.
Но не можеш да го видиш, той...
Сега аз не мога да го видя.
- Джейс Уейланд, ловец на демони.
Саймън Леуйс, шперц. Ти ли портиера?
Нямам представа за какво говориш. - Можеш ли да го видиш?
Разбира се, че мога. Какво имаш предвид?
Объркващо е. - Кой е този?
Моят втори баща, когато бях на две.
Значи майка ти я няма и ти отиваш при полуделия варварин?
Къде го срещна? - Никъде. Той ме намери.
Това звучи... - Виж това.
Освен това, това е естественият цвят на косата ми.
Тя обади ли ти се?
Защо не ѝ отговори?
Ако знаех, че е сериозно, щях да съм включен.
Как би могъл да знаеш, ако не отговориш?
Какво е това?
Нищо добро. Имаш ли представа какво е да дойдеш тук?
Трябва да намеря Люк.
Това е странно. Неговата кола е тук. Тук.
Чакай тук. - Кой те направи шеф?
Добре е. Уведоми ни, ако някой идва.
Познавала съм Люк всичките тези години, но никога не съм била тук.
Какво? - Говори, Люк. Кажи го.
Не знам! - Не е трудно.
Просто кажи истината. - Не знам къде е Бокалът.
Казвам ти, не знам!
Знам, че с Джослин сте заедно. Мислиш, че съм глупав ли?
Ако кажеш къде е Бокалът, нищо няма да се случи на Джослин.
Люк, кажи ми истината.
Не ме ядосваш?
Нали?
Ще те попитам отново: Къде е Бокалът? - Не знам!
Ние искаме едно и също нещо, Люки.
Мисля, че единствено ти знаеш къде е той. - Не знам.
Хайде де, говори.
Трябва да тръгваме. - Трябва да му помогнеш.
Не разбираш. Те работят за Валънтайн. Той вече е мъртъв, не мога да му помогна.
Той ми е като семейство.
Невероятно е, колко много приличаш на човешко същество.
Не изглежда ли добре?
Ако си ядосан се трансформираш. Искам да те видя как се трансформираш.
Нека ти покажа, че можеш да се трансформираш.
Виж това.
Ето, че излезе и кученцето. Искаш ли да захапеш крака ми?
Искаш ли да подушиш задника ми?
Искам да видя как се трансормираш.
Просто ми кажи, къде Джослин е скрила Бокала.
След това можеш да си я получиш, невредима.
Не я искам обратно. Не ми пука.
С години търсех нея и детето, за да взема Бокалът на смъртните.
Слушай ме. Аз ще бъда единствения, който ще го даде на Валънтайн.
Да, обаче
Правиш огромна грешка. - Не ти вярвам.
Клеъри, бягай! - Клеъри, слушай.
Извинете, офицер?
Искам да съобщя за обир и за изчезнал човек.
В къщата на моя приятелка, разбита е. И майка ѝ е изчезнала.
Рен.
Ти уби двама полицаи. - Не бяха полицаи. Да вървим.
Клеъри, не можеш да останеш тук. Те ще те намерят.
Защо след като на Люк не му пука?
Познавам го от както се помня.
Четеше ми всяка нощ и ме вземаше от училище години наред.
Може би тези спомени не са истински.
Помниш ли какво ти казах? Не можеш да вярваш на никого.
Трябва да намеря майка си. Трябва да се прибера вкъщи. - Слушай,ще го направим, но не сега.
Трябва да отидем на безопасно място.
Аз съм ловец на сенки и ще те пазя с живота си.
Ето те и теб. Мислех, че си зад мен. Всичко наред ли е?
Добре, ще те следвам.
Сигурна ли си? Той уби двама служители.
Не бяха полицаи.
Приличаха на истински. -Но не бяха.
От къде имат полицейска кола?
Не бяха истински полицаи.
Тук сме в безопасност. - Каква е тази дупка?
Това не е дупка. Просто не можеш да видиш.
Какво става? Какво правят те тук?
Демон я е ухапал. -Направи нещо.
Ще разкъсаш ли тениската ми на парчета, за да свържеш раните ми?
Ако искаш да ме видиш гола, само трябваше да попиташ.
Истината е.
Тя се събуди.
Припаднала и татуирана? Мислех, че го правят единствено във Вегас?
Не е татуировка. -Руна е.
Навсякъде са. Правят те невидим, силен, здрав и те правят видим.
Затова изведнъж започнах да го виждам. Дори и когато си гладна...
Фактът, че рудните не работеха при вас, обяснява защо можете да ни виждате.
Не разбирам.
Веднъж започнал процесът, е твърде силен. Това доказва, че ти имаш кръв на ловец на сенки.
Не беше ли сигурен? - Не бяхме сигурни, когато тя умря.
Ето.Виж тези дали ти стават.
Рядко имаме посетители. Особено момичета.
Разбира се.
Не трябва ли да се обадим на полицията? Истинската.
Добра идея. Защо ли не сме се сетили за това преди хиляди години?
Ходж е готов да я приеме. Иска да я види в библиотеката.
Кой е Ходж? - Той е ръководителя на Института.
Добре, да вървим.
Много ловци и ловци на сенки намират покрив тук...
но какво виждаш, ние сме единствените останали.
Без Бокалът на смъртните, ние сме изчезващ вид.
Ако не си роден като ловец на сенки, трябва да пиеш от Бокалът на Смъртните.
Идвате ли?
Далеч от Бруклин, нали? - Стой далеч от Джейс.
Ходж изглежда ексцентрик, но той е един от най-добрите ловци на сенки, които някога са живели.
Дай ми го.
Рисковано е да се кани непознат в сърцето на института.
Не, ние можем да ѝ се доверим. - И на гаджето ѝ?
Това беше спонтанно. - Твоята спонтанност създава проблеми.
Бъди внимателен. Руната, която лекува разбити сърца е най-болезнена.
Тук са само за днес. Обещавам.
Тя беше една от най-добрите. Майка ти.
Не разбирам.. -Вчера беше обикновено момиче,
а днес се чувстваш така, все едно целият ти свят е с главата надолу.
Трябва да знаеш едно нещо.
Историите, които са ти разказвали като дете...
Легендите, които са ти шепнели около лагерния огън...
Всичките са истина.
Демон?
- Не, върколаците не са демони.
Долноземците не са заплаха. - Долноземците?
Тези, които живеят на 14та улица?
Долноземците са почти останалите, вампири, върколаци и магьосници...
Магьосници? Яко. - Как можеш да убиеш зомби?
Не можеш. - Разбира се, те са вече мъртви.
Не, те не съществуват. - Не...
Това ли е Бокалът, за кого всички говорят?
Това е копие, но да.
Джейс ми изглежда малко луда глава.
Ти също би бил, ако беше убил баща си, когато си бил малък.
Ако не беше там, ние щяхме да бъдем мъртви.
Той е спасявал животите ни, повече пъти, отколкото можеш да броиш.
Според легендата, нашият целомъдрен баща е ангел.
Ангелът Разиел. Той е излял кръвта си в Бокала.
Тези, които пиеха бяха полу-ангели и полу-хора.
Ловци на сенки.
Същото беше истина за техните деца. И техните деца. Мощни създания.
Достатъчно силни, за да развалят баланса.
Светът в битка срещу злото.
Борбата, която може да бъде, никога не беше спечелена.
Но винаги е обжалвана.
Демоните не умират токова лесно.
А ние? Ние всички също бяхме смъртни.
Защо не използвате Бокала, за да създадете повече ловци на сенки?
Това бяха същите думи, които каза Валънтайн. Клейвът, който пазеше Бокала...
беше прекалено уплашен, за да използва силата му.
Знаеха само няколко, които биха оцелели. Изпи го.
Валънтайн Моргенстерн събра приятелите си.
Млад, идеалистичен ловец на сенки.
Те му помогнаха да открадне Бокала от Клейва.
Но той не защити човечеството.
Той вярваше, че няма нужда от еволюция за ловците на сенки.
Понякога, това беше много по-могъщо. Той започна да експериментира с Бокала на Смъртните.
Научи се да създава демони.
Инжектира се с демонска кръв, за да ги контролира.
Искаше да властва.
Майка ти го предотврати и открадна Бокала от него, след което изчезна във въздуха.
Ако това е единственият, който знае къде е Бокалът..
Може би не е така. Може би го е казала на някой друг.
Някой, който дори не знае, че тя знае.
Мълчаливите братя я очакват.
Защо не, Ходж?
Той не е изчезнал в годините. Според някои, това е проклятие.
Страхува се от отворени пространства.
Това той ли е? - Не това е Харолд. Портиерът.
Това е той.
Сигурна ли си, че искаш да продължи? Тук
Ще ти помогнем да си спомниш.
Тихо. Събуждаш мъртвите.
Не мога да повярвам, че това място се намира точно под града.
Добре дошла в "Града от кости".
Тук е силата на Мълчаливите братя.
От костите и пепелта на ловците на сенки.
Всички са погребани тук? - Да. Един ден ще бъда това.
Отвъд това, не мога да премина. Добре е.
Значи си го правил и преди?
Трябва да слушаш с очите си.
Мамо?
Излез. Хайде.
Лук е най-добрият ми приятел. Можеш да му се довериш.
Здравей, Клеъри.
Клеъри, не пипай. Просто една стара карта, Клеъри.
Клеъри, ти ли си?
Блокирането е по-силно отколкото очаквах.
Може да бъде премахнато, само от този, който го е сложил.
Нямам представа кой го е направил. - Ти го написа.
Мозъкът ти помни обратното. Трябва да го видиш по различен начин.
Б-Е-Й-Н
Бейн. - Кой?
Магнус Бейн е магьосник. Трябваше да се сетя.
Нека да говорим с него.
Не можем. Трябва ни помощта на Изабел.
Това е върхът. - Това е рокля.
Не може да е. - Всъщност, с правилните обувки...
Не, имам предвид роклята е прекалено стегната. Като втора кожа.
Имаш ли нещо друго?
Ако излезеш навън, изглеждайки като мундан... Никога няма да се доближим и на сто фута от Магнус Бейн.
Той е най-висшия магьосник на Бруклин. Спри да се оплакваш. Ела с мен.
Дръж това.
Този тип Алек не ме харесва особено. - Това е брат ми.
Джейс знае ли как се чувства Алек спрямо него?
Толкова ли е очевидно? - Не е голяма работа.
- За мен също не е, но не и за Клейвът. Не създавам аз правилата.
Виждаш ли? Красива си.
Как това, че съм облечена като проститутка ще помогне да намеря майка си? - Полека, това са моите дрехи.
Не изглежда ли чудесно, Алек?
Изглежда като някои, чийто телефонен номер трябва да е на стената в тоалетната.
Мисля, че изглежда страхотно.
Почакай, била съм тук.
Почакай. - Какво?
По-добре ли е? - Да, по-добре е.
Бре, бре. Виж кой е тук.
Не си спомням да съм канил което и да е Нефилимско дете.
Магнус Бейн. Трябва да поговорим. - Знаете, че не ви харесвам хора, но ще ви позволя да останете.
Но само, защото ти си секси.
Благодаря. - Какво? Имах предвид него.
Онзи със сините очи.
И заради Клеъри. - Чакай. От къде знаеш името ѝ?
Ела с мен.
Къде е майка ти? - Липсва.
Това обяснява всичко.
Всяка година, тя те водеше тук. Никога не пропускаше уговорена среща.
Не всяко заклинание не работи така перфектно, като това, което направих върху теб.
Веднага след като започна да рисуваш Англеската руна, беше знак, че паметта ти отново се възвръща.
Издигнах това в ума ти, така че майка ти знаеше кога да те върне обратно.
Всичко, което си видяла в Света на сенките, ще го забравиш.
Дори и да го видиш. Но когато ти порасна се нуждаеше от моето лечение по-често.
Тя знаеше, че трябва да ти каже някой ден. Но докато бъдеш готова...
Тя искаше да държа блокиран ума ти. Това беше точно това, което искаше.
Колко дълго мислиш, че ще останем тук? - Отпусни се, Саймън.
Не пий това!
Отминава с времето. Вече е отминало, иначе нямаше да бъдеш тук.
Трябва да си спомня. Майка ми няма време.
Моля те, трябва да има нещо, което можеш да направиш.
Ти си този, който е купувал всички картини на майка ми.
Защо ги купи? - Знаех, че се нуждае от парите.
Даже имаш портрет на баща ми.
Това не е баща ти. Това е войник, който загина в Ирак.
Джослин никога не го е виждала.
Накараха я да му нарисува портрет,но беше прекалено болезнено за вдовицата.
Тя обожаваше портрета... - Значи се е преструвала, че това е баща ми.
Всичко, което тя направи, го направи за теб.
Цялото съществуване на майка ти. Бягането,криенето,лъжите...
бяха,за да теб пази. -Имало ли е нещо истинско,което да ми е казвала?
Има карта в главата ти,Клеъри.
Намери Бокала,той ще те отведе до майка ти.
Взели са Саймън.
Кой? -Вампири.
Помни,че майка ти бягаше от ловци на сенки.
Нека да намерим Саймън.
Не можем да проникнем във Вампирското гнездо. Ние никога не сме учили...
Не започвай отново. - Джейс, знаеш правилата.
Хора, какво правим тук? Мислех, че ще се опитаме да намерим Саймън.
Знаем къде е той, просто трябва да вземем няколко неща.
Каква работа имаш с църквата?
Демоните съществуват по целия свят в техните различни форми.
Ловците на сенки не се придържат към никоя религия. От своя страна, всички религии ни подпомагат в битките.
Ние бихме могли така лесно да влезем в Еврейска синагога или Shinto Temple.
Ето го.
Под всеки олтар във всяка църква...
ще намериш това.
В какво вярваш? - Вярвам в себе си.
Знам, че работата ми е да да убивам демони. Не ми трябва да вярвам в нещо друго.
Ами онзи Ангел Разиел? - Това е хубава история.
Но Ходж казва.. - Ходж има нужда да излиза повече.
Мислех.. -Слушай.
Ловувам демони повече от една трета от моя живот и през всичкото това време, никога не съм виждал Ангел.
Вземи това.
Не знам... - Ето, нека ти покажа.
Пистолет за вампири. Трябва да го простреляш в сърцето.
Цели към гърдите и стреляй.
Огън. Презареди. След това си готова да започнеш отначало.
"Мтелът на смъртта"? - Не можеш да каже, че имат чувство за хумор.
Хайде.
Какво толкова има в нея? -Смела е.
Ловци на сенки сме. Всички сме смели.
Тя не е отгледана като нас. Различна е. - Тя ще изложи всички ни на смърт.
Блузата на Саймън.
Той е тук горе.
О, Боже мой! - Клеъри, почакай.
Клеъри! - Не, мога да го почувствам.
Подай ми ръка. Хайде. Хайде.
Тези скапани ботуши!
Ето.
Хайде хора, внимателно!
Жив е. -Внимателно.
Давай, махни се. Те не искат мен, те искат теб. Искат Бокала!
Хайде! Да вървим. - Добре съм.
Не, тук..
Насам!
Зад теб.
Тръгвай.
Не. -Клеъри.
Прекалено много са. -Имай малко вяра.
Бягай.
Джейс, трябва ми нож.
Слънцето! -Да тръгваме.
Дръж се.
Благодаря...
Че спаси Саймън.
Добре ли си? - Добре съм.
Клеъри? Може ли да говоря с теб? - Да. Тъкмо отивах да видя Саймън.
Искам да напуснеш това място. - Какво?
Заради теб, почти не ни убиха. - Съжалявам. Нямахме избор.
Трябваше да спасим Саймън, а Джейс.. - Джейс мисли, че има нужда да спаси света.
Но ти няма нужда да го насърчаваш да прави това.
Но това е, което вие правите. - Да! Ние. Това правим ние.
Ние сме отбор.
Ти си нищо. Мундан. - Не съм мундан.
И ако беше на половина смел, колкото се преструваш, че си, би признал... - Какво?
Би признал, че си влюбен в Джейс. За това се отнася наистина.
Ако отново кажеш нещо подобно... Ще те убия.
Колко време бях в безсъзнание? -Цял ден.
Намерих очилата ти. Едно от стъклата е счупено.
Колко странно.
Не мисля, че ми трябват повече.
Какво рисуваш. -Нищо.
Добре ли си? - Да, беше лудница.
Съжалявам, че не ти повярвах преди. Сега разбирам.
Трябва да съм припаднал. Тогава ти се появи.
Слушай, знам, че винаги съм бил този, който се е нуждаел от теб повечето, отколкото ти си се нуждаела от мен.
Не е вярно. - Да, вярно е. Но никога не ми е пукало.
Винаги съм имала майка ми, Люк и теб.
Не мисли, че никога не си бил важен за мен.
Уморен съм.
Какво направи пияното с теб?
Свириш така, все едно си изгубил единствената си любов.
За съжаление, единствената ми истинска любов, оставам аз.
Поне няма да се тревожиш, че ще те отхвърлят.
Не е задължително. Понякога, от време на време се свалям сам, просто за да е интересно.
Свириш с доста страст.
Това е проблема. Свиря с прекалено много емоция.
Трябваше да бъде изсвирено с прости ноти. Без тълкуване.
Музиката би трябвало да има емоция.
Демоните отговарят на определени честоти, когато два тона се пресекат.
Подлудява ги.
Виж, Бах е открил това и го е сложиш в система, използвайки математическо напредване на тоналните комбинации.
Позволява ни да разкриваме демоните.
Значи Бах е бил ловец на сенки? - Да.
Значи бах за демоните е... каквото чесъна за върколаците?
Един вид. Имам предвид, можеш да избягаш от чесъна, но не и от музиката.
Тук ли държиш всичките си играчки?
Това е много по-забавно. Хайде. Това е портал.
Като Бермудския Триъгълник, естествен феномен.
Институтът е бил построен около него.
Някой казват, че Институтът е бил първата сграда в Ню Йорк.
Размерите нямат прави линии.
Бентове, гънки и кътчета.
Малко е трудно да се обясни, но...
порталът може да те отведе където искаш в това пространство.
Колкото по-скоро преминеш през тази повърхност, си транспортиран където искаш.
Това означава, майка ми! - Почакай!
Прекарали сме целия си живот, тренирайки как да го използваме...
Визуализирайки, къде ще ни отведе преди да пристъпим в него...
и това изисква невероятен фокус.
Ако престъпиш в него без подходяща тренировка...
може да свършиш в забрава, изгубена в собствения си ум завинаги.
Ето, нека ти покажа. Хайде.
Не надничай.
Много яко, нали?
Сега, ти и аз...имаме рожден ден да празнуваме.
От къде знаеш?
Проучване, когато се опитвах да те намеря.
Никой не идва тук горе вече. Мястото е наше.
Това е спиращо дъха.
Съжалявам, няма торта. - Не очаквах нищо, така че това е страхотно.
Е, всеки би трябвало да получи нещо за рождения си ден.
Ти какво получи? - Предимно оръжия.
Сигурен съм, че това не те изненадва. - В този случай, нищо.
Когато бях на девет...
баща ми ми даде сокол.
Каза ми да го направя послушен. Трябваше да държа птицата сляпа,
но не можех да го направя.
Вместо това, аз докосвах и галех крилата му докато не започна да ми вярва.
Опитомих го съвършено.
Занесох го на баща ми...
очаквайки да се гордее с това, което съм направил.
Той каза: "Казах ти да го опитомиш.
Вместо това, ти го научи да те обича.
Ти не го опитоми, ти го разруши."
Той отведе птицата и прекърши врата ѝ.
Плаках цяла нощ и никога не плаках повече. - Успя ли някога да го забравиш?
Направи го, за да ме направи по-силен.
Това седи за Уейланд?
Полунощ е. Виж това.
Когато момиче каже, че иска голяма скала...
няма предвид наистина голяма скала.
Всеки ловец на сенки трябва да има своя собствена магическа светлина.
Имаме си компания.
Това е птицата на Ходж.
По-добре да вървим.
Съжалявам за напоителната система.
Забравих за това.
Отиваш ли да спиш? - Уморен ли си?
Никога не съм бил по-буден.
Саймън! Мислех, че ти си... - Заспал? Да, бях.
Ние просто... - Следващия път ще бъде добра идея да споменеш, че вече имаш..
мъж в леглото си, за да избегнем такава неудобна ситуация.
Поканила си го в леглото? - Знам. Абсурдно е, нали?
Никога не бихме се побрали всички. - Не съм го канила в леглото.
Просто се целувахме.
Колко бързо отхвърли нашата любов.
Късно е и съжалявам, че те събудихме. - Също и аз.
Давай, тръгни след него. Извини му се. Кажи му колко специален е за теб.
Спри да се държиш така? - Как?
Сякаш нищо не може да те нарани.
Е, може би трябваше да помислиш за това преди да ме целунеш.
Аз те целунах? - Не се тревожи. Не беше важно за мен също.
Наистина съжалявам, Саймън. Но не беше ли ти в... - Просто те търсех.
Къде отиваш? - Вкъщи
Изглежда не съм добре дошъл. -Извинявай. Не беше планирано.
Нека позная: Просто се случи. Моля те.
Зная, че не го харесваш, но... - Всъщност, мразя го.
Защо? - Мислех, че си повече от това.
И какво трябва да означава това?
Аз съм този, който винаги е бил до теб. Не той.
Влюбен съм в теб.
И е ясно, че ти не се чувстваш по същия начин.
Просто... - Недей. Няма какво повече да се каже.
Той те използва да само,за да намери Бокала.
Майка ти беше единствения човек, който можеше да прави това.
Просто преди никога не съм била способна да направя това.
Очевидно, блокирането не е просто подтиснало твоите спомени, само твоите способности.
Джейс, аз... - Не казвай нищо.
Имаш художествен проблем и се нуждаеш от гол модел.
Не съм в настроение. -Слушай.
Знам къде майка ми е скрила Бокала.
Здравей, Клеъри изглеждаш различно.
Взех го назаем.
Имам предвид, хубава екипировка. Хубави са. - Да... Не мога да говоря сега, съжалявам.
*Саймън, попаднах на Клеъри и нейната къща.*
- Дойдох за картите Таро. - Защо?
Нужни са ми. Онези, които майка ми нарисува.
Трябва да ги погледна на бързо и ще ги върна. Обещавам.
Тези оръжия не могат да бъдат внесени вътре. Това е спокоен дом.
Сложи ги там.
Как се чувстваш днес?
Добре. Просто добре.
Млади момко, това пияно не е настроено.
Моля те, недей.
Млади момко...
Спри!
Тази песен не е една от любимите ми.
Престани.
Нека да погледна.
Клеъри сега. Хайде.
Здравейте, Мадам Доротея. Виждали ли сте Клъри? Току що получих съобщение в което казва, че е тук.
Не.
Саймън това не е тя!
Ще се погрижа за него.
В нея е Бокалът.
Съжалявам.
Руните не работят.
Саймън последвай ме.
Срежи тези.
Направи достатъчно.
Не и говори така! Вината не е нейна.
Прав си. Вината е твоя. Алек винаги ти казваше, че ще пострадаш.
Че всички ние ще пострадаме.
Сега той е този, който умира. - Трябваше да вземем Бокалът на Смъртните.
Но имаше други начини да го направиш без да позволиш най-добрият ти приятел да бъде убит.
Защо не отидеш да доведеш Ходж?
Никога не съм искала да се случи нещо на Алек. Съжалявам.
Съгласихме се да го направим заедно. Ние сме отбор.
От както Клеъри се появи тук, ние никога не сме били отбор.
Алек се влошава.
Знам. Аз вече изпратих някого.
Взе ли Бокала?
Сега какво?
Нямаш представа какво е да живееш с проклятието на Клейва.
Неспособен да си покажа крака навън.
Да те е страх дори да отвориш прозорец.
Опитай се да не ме съдиш прекалено много, Клеъри.
Ходж, какво си направил?
Знаех, че ще ми донесеш Чашата. Беше въпрос на време.
Къде е тя?
Всичко е наред.
Получи това, което искаш, сега я пусни. - Трябва да се уверя, че си ми дала истинския Бокал.
Всеки иска Бокала за грешната причина.
А ти не?
С този Бокал, мога да изчистя нашите кръвни линии, да спася нашата раса.
Ти май не знаеш много за мунданската история...
Но мога да ти кажа, кога хората започват да говорят за запазване на раса.
Никога не свършва добре.
Затова майка ми прекара целия си живот, криейки се от теб.
Не.
Тя не криеше Бокала. Тя криеше теб.
Пий. - Няма да пия това.
Защо се страхуваш толкова?
Пиеше още преди да се родиш.
Давах на майка ти да пие, докато беше бременна с теб.
О, хайде, Клеъри. Трябваше да си предположила до сега.
Всички тези изумителни таланти, които майка ти толкова отчаяно се опитваше да скрие.
От къде мислиш, че идват?
Ти си моя дъщеря.
Моята кръв тече в твоите вени.
Сега...пий.
Пий!
Извади го!
Не!
Някой е минал през портала. - Отивам да проверя.
Съжалявам. Малко се отнесох.
Клеъри, слушай. Не се страхувай. - Не ме докосвай!
Хей. Няма нужда от това.
Това нещо ще се върне. Не сме в безопасност тук.
Скочих през портала, за да избягам от Валънтайн.
Мислех, че ще отида при майка ми.
Вместо това се оказах на последното място, на което исках да бъда.
Слушай...
Порталът те е довел тук, защото сигурно си си мислела за мен.
Дълбоко в теб знаеш, че можеш да ми се довериш.
Ти каза, че не би ти пукало какво ще стане с всеки от нас.
Ти просто искаше Бокала, като всички останали.
Казах го, за да ви защитя. Какво друго бих могъл да направя?
Продължавах да ви държа под око през цялото това време.
Ти си бил в хотела.
Добро хвърляне, между другото.
Ами аз? - Какво?
Имахме сделка. - Е, аз все още нямам моят Бокал, нали?
Изпълних моята част от уговорката.
Не, не си. - Дадох ти Чашата.
Ти го даде на Клеъри. Това не е моя вина. Сега го премахни.
Слушай, всичко е в главата ти.
Не. Не. Това е заклинание. - Наистина? Заклинание?
Това просто е извинение за истинския проблем, там вътре.
Наистина ли мислиш, че мога да го поправя?
Дадох ти Бокала, отнеми ми страха.
Без Бокала, аз съм заклещен, също като теб. Освен, че моя страх е истински.
Всеки Долноземец, всеки член на Клейва... Всеки ловец на сенки...
от двете страни на портала ме търсят в момента.
Сега се нуждая от всичката помощ, която мога да получа.
Не е нужно да преминаваш през всичко това, Валънтайн.
Демон никога не е стъпвал в Института.
Може би е време да стане.
можеш дори сега... - Спри
Всичките тези години съм чакал.
Клеъри не ми даде избор.
Ще се върне.
Наистина ли? Откъде си толкова сигурен?
Има някой тук, който иска точно толкова, колкото и майка си.
Ако ги излъжеш и им кажеш, че са ти деца ще им разбиеш сърцата.
Какво мога да кажа? Разбитото прави най-добрите последователи.
Погледни се.
Да обичаш означава да унищожиш.
Къдe по дяволите е Ходж? Нямаме много време.
Това изглежда ли ти правилно?
Виж!
Трябва ми всичко това. Много от него.
Дръж това.
Заключи това място.
Тези, които не са съюзници, трябва да умрат.
Не прави това. - Валънтайн. - Джонатан.
От къде знаеш истинското ми име? Никой не ме нарича така.
Вярно ли е?
Валънтайн е моят баща?
Той беше велик човек, докато не избухна конфликта с Клейва.
Когато майка ти избяга с Бокала, той беше толкова уплашен от отмъщение на Клейва...
Изгори къщата си до основи.
Искаше светът да мисли, че е мъртъв.
В пепелта намерихме останките на мъж и дете.
Чакай. Имало е дете?
Валентин беше толкова бесен, той искаше тя повярва , че той е убил тях самите и сина им
Брат ти. -Имам брат?
Джонатан Кристофър Моргенстърн.
Лъжеш. Името ми е Джейс Уейланд.
И семейството ми са Уейланд.
Мислиш ли , че Клари е единствената с блокада в ума си?
Нека ти покажа истината.
Не си го опитомил. Разрушил си го.
Не си ми баща.
Върнах се да ти покажа кой си наистина.
Знам, че си нещастен тук. Отвсякъде правила.
Мястото ти е до мен.
Ти си Моргенстърн.
И си ми син.
Името ми е Джейс Уейланд.
Аз съм Уейланд.
Време е да научиш истината.
Недей.
Всичко е въпрос на разбиране.
Виждаш ли? Моргенстърн.
Вземи това.
Клеъри намерихме майка ти. - Намерили са майка ми. В института е.
Люк е. Можеш ли да го видиш?
Да.
Хора, трябва да тръгваме. Люк се нуждае от нас.
Къде отиваме? -В института.
Ще развалим съгласието за мир. -Не и ако сме в човешка форма.
Да тръгваме.
Хайде.
Готови сме да тръгваме. Всички са информирани.
Това е Аларик. Един от нас е.
Хайде изкарай си главата през прозореца ако трябва.
Аз съм върколак, не голдън ретрийвър.
Чакай тук. Сега се връщам. -Изабел, не. Не мога...
Изабел. Къде си?
Хайде.
Върколаците са тук да ни спасят.
Никога не съм си помислял, че ще го кажа.
Най-накрая. Изабел.
Изглежда, че реагира. Ще оцелее.
Внимавай.
Нападнати сте.
за да се свържат всички демони....
Бягай!
Къде отиваме? -Има друг изход.
Почти те убих.
Добре ли си? - Да, добре съм.
Пълно е с демони. -Това е невъзможно.
Институтът е свята земя. - Явно никой не им е казал.
Някой от вътре трябва да ги е пуснал.
Това е спасителна операция. Ние не сме оборудвани за борба с демони.
Насам.
Назад! Хайде!
Нуждаем се от малко помощ, Аларик.
Хайде. Трябва да има друг начин да излезем от тук, нали?
Не, няма, Саймън! - Не може да ги задържаме още дълго.
Отстъпете.
Отдръпнете се!
Клеъри, коя руна е тази?
Не знам.. -Никога не съм я виждала преди.
Наистина? - Няма я в книгата.
Избледнява
Тук. Идват някъде от вътре, отивам да ги спра.
Хайде.
Вие вървете. Ние ще ви покриваме.
Идват от купола. Хайде.
Джослин никога не си напускала сърцето ми.
Дойдох да те заведа у дома.
Няма да ходи никъде.
Как влезе тук?
По-силна си от колкото очаквах. - Стой далеч от нея!
Какво по дяволите? - Просто изслушай какво има да каже.
Не е каквото си мислиш.
Най-накрая.
Двете ми деца заедно. Дъщеря ми..
и сина ми.
Много съжалявам, Келъри.
Не знаех.
Валънтайн лъже. Ти си син на Майкъл Уейланд.
Люк каза, че брат ми е мъртъв. Умрял е в пожар и са намерили останките му в пепелта.
Взех Джонатан с мен когато избягах.
Костите бяха на дете, убито от върколаци.
Искаше ми се да не е истина.
Тя не иска да ти вярва...
защото е влюбена в теб, Джонатан.
Мислех, че името ти е Джейс.
Джейс е прякор.
Джонатан Кристофър.
Д.К.
Джейс.
Оттук идват. Отиди близо до купола и ги дръж далеч.
Извади Бокала, Клеъри.
Извади Бокала ми! Искам го! -Каза,че няма да я нараниш.
Достатъчно.
Сега!
Заклещено е. -Затвори го.
Не мога.
Мисля,че липсва част.
Това наистина ми трябва.
Мамо?
Намерете другите.
-Добре Искаш да вземеш долния етаж или горния?
Не съм фен на мазите.
Не мога да ги задържам още дълго.
Саймън, побързай!
Здравейте, Г-н Гароуей.
Изглежда, че имате тежък ден.
Както сами разбирате, това хуманно нещо...
в тази ситуация, е да те убия.
Искаш ли да ме видиш как се трансформирам? -Напълно.
Стани!
Момче, колко далеч искаш да да стигне това?
До края.
Умри.
Дръж се за мен.
Махнете се оттук.
Тръгвайте!
Някой ми каза, че обичаш да свириш.
Йохан би бил много горд.
Сега ще умреш от меча на Разиел.
Спри!
Или ще го пусна!
Не искаш да правиш това. - Не му го давай, Клеъри.
Трябва да ме чуеш.
Като твой баща, умолявам те.
Ако ми беше истински баща...
щеше да ме познаваш добре, за да си представиш къде е Бокала.
Къде най-дълбоките ми мисли са го отвели.
Не знаеш нищо за мен.
Ти не си ми баща...
и никога няма да си.
Обещавам, че никога няма да ме видиш повече.
Благодаря ти, Клеъри.
Без Бокала сме загубени.
Не "ние".
А ти. -Не!
Не ме пускай! -Никога!
Ето.
Добре ли си? - Не знам
Разбирам защо направи това, което направи.
И ти прощавам.
Искам да знаеш...
тайната ти е запазена в мен.
Как е тя? - Стабилизирана.
Докторите не знаят какво е взела, затова трябва да чакаме.
Съжалявам. -Мисля, че съм безнадежден романтик.
Винаги съм се надявал, че когато най-накрая кажа "Обичам те" на някого...
тя ще ми отвърне по същия начин.
И този някой ще го каже! - Да, знам.
Изморена си, върви да се наспиш. Ние ще я наглеждаме.
Ела тук.
Харесва ми това, което си направила с къщата. - Все още имам няколко номера в ръкава.
Клеъри, опасявахме се, че няма да се върнеш.
Наистина е много трудно да бъда около теб сега. - И за мен също е трудно.
Но това е много повече от нас.
Имаш невероятен талант, нуждаем се от теб.
Аз имам нужда от теб. - Аз просто не знам.
Помниш ли когато ти казах, че никога не съм виждал ангел?
Излъгах.
Ти все още си най-смелият мундан, който някога съм срещал.
Не съм мундан.
Джейс, почакай.
Изпусна времето си.
Каза, че се нуждаеш от мен.
Трябва да го пазиш на сигурно място.
Добре ли ще е, ако аз...?
Трябвали...? Добре ли ще е, ако аз...? - Да.
Виж, Клеъри, не го вярвам. Не го чувствам като истина. Не и в сърцето ми.
Аз не знам как да гледам на света.
Не виждам улици, светлините на трафика и колите. Виждам демони и ангели.
Всичко е различно.
- Светът си е все същия.
Ти си тази, която се е променила.
Не помниш ли какво каза Ходж? - Какво?
Всички истории са истина.
ЧАО