1300 РІК ДО Н.Е.
Уже 400 років іудеї були рабами Єгипту.
Їх руками будувалися єгипетські статуї, міста, слава.
За весь цей час вони не забули свою батьківщину.
І свого Бога.
Бог не забув їх.
ВИХІД: БОГИ ТА ЦАРІ
Палац фараона Мемфіс
Це правда, 16 000 солдатів хеттської армії стоять під Кадешем.
Але не дуже зрозуміло, чому.
Хетти намагаються перейти кордон.
Вочевидь.
Що ще їм там робити?
Вони чекають нашого вторгнення, наскільки нам відомо.
Вони думають, що ми
готуємося до наступу, хоча це не так.
Я не хочу і не збираюся сидіти тут,
чекаючи, доки бої з армією хеттів не докотяться
до стін цього палацу.
За мною.
Що кажуть нутрощі?
Вони нічого не "кажуть".
Вони натякають.
І це можна тлумачити по-різному.
То тлумач.
Ми виграємо чи ні, завдавши удар на випередження?
Так або ні.
Чіткої відповіді нема.
Але зрозуміло інше.
Під час битви предводителя врятують,
і його рятівник одного дня поведе за собою.
Тоді нутрощі мають також сказати,
що ми забудемо про здоровий глузд
і будемо керуватися знаками згори.
Велика Сехмет,
фараон п'є на вашу честь
і молиться про перемогу над хеттами в Кадеші.
Твоїм першим завданням, коли настане час, буде відсторонити її.
Добре.
Не знаю, чому цього не зробив мій батько.
І якщо раптом
ти побачиш мене там у справжній небезпеці, їдь у протилежний бік.
Я серйозно.
Дивлячись на вас, я й досі бачу двох хлоп'ят,
які росли разом, як брати.
Якщо з якоїсь причини
ви колись про це забудете,
нехай вам нагадають вони.
Досить довгі, щоб діставати до ворога, сидячи верхи,
але не такі довгі, щоб об них спотикатися.
Це його. Мій у тебе.
Правильно. Я хочу, щоб було так.
Ви обмінялися мечами,
щоб захищати одне одного.
Пообіцяйте, що будете робити це
завжди.
Сеті! Сеті! Сеті!
Сеті!
Он!
Відправ загін Амуна на північ, загін Ра в центр,
а Пта - на південь. Сета триматимемо в резерві.
- У резерві? - Так.
Ми зосередимо наші сили в центрі.
А ти зосередь свої на боях.
Генералом тут буду я.
Вогонь!
В атаку!
Виведіть Рамзеса! Хутко!
Пішли!
Розвертайся! Розвертайтеся!
Мойсей! Мойсей!
Мойсей.
Що там сталося?
Нічого.
Я спитав те саме в командирів. Вони теж збрехали.
І мене це дратує.
Він думає, що щось сталося.
- Але це не так. - Тобто?
Провидиця, її пророцтво.
Вона сказала, що не бачить, хто переміг.
Я про інше. "Предводителя врятують..." -
і так далі.
Ти врятував життя моєму сину?
Так.
Сядь.
"Дякую" недостатньо,
але дякую.
Я знаю, що ти не віриш у знаки згори чи пророцтва,
але я вірю.
І я це поважаю.
Але це ніщо.
Це взагалі не має сенсу.
Бо ти мені не кровний родич.
Так.
Це правда, ти не можеш стати моїм спадкоємцем.
Звичайним способом.
Ніяким способом.
Ніяким способом, який можна уявити, сидячи тут.
Жахливо казати так про власного сина,
але тобі як предводителю я довіряю більше, ніж йому.
"Хетти на бойових колісницях
прорвали нашу оборону й почали наступ.
Я опинився в оточенні ворогів,
без жодного солдата, жодного щитоносця,
і мав відчайдушно битися за своє життя.
Тільки завдяки допомозі богів
я здолав нападників
і знову приєднався до загону Ра".
Зупинися тут.
Ти не хотів би щось перефразувати?
Ні.
- Мені продовжувати? - Ні, думаю, там все правильно.
Що далі?
Піфом.
А що з ним?
Проблема. Раби.
Добре. Рамзесе.
Що?
Їдь туди, зустрінься з намісником, подивися, що і як, склади доповідь.
Я?
Колись він стане твоїм. Цікався ним.
Що ще?
Я поїду на зустріч з намісником.
Ні.
Поїду я.
Тобі не по рангу.
Як не по рангу будь-якому генералу.
Я поїду.
Рамзесе,
може, вже забудемо про те, що сталося
на полі бою?
Якби ми помінялися місцями,
я б тобі теж життя врятував.
Я знаю. Знаю.
Ти влучно метнув спис.
Навіть якщо твоєю рукою керували боги.
Крапля отрути в крові йде на користь.
Тоді не такий страшний наступний отруйний укус.
Може, навіть батьківський.
Піфом
Вітаємо в Піфомі.
До смороду з часом звикаєш.
Намісник, здається, процвітає, маючи такі ресурси.
На таку роботу не кожен погодиться, ваша честь.
Для хорошого настрою потрібен певний рівень комфорту.
Знаєте, у чому проблема? Зараз люди надто довго живуть.
Щороку рівень смертності відстає від рівня народжуваності.
А ці люди
плодяться так, наче це вид спорту.
Це що, проблема? Приріст робочої сили?
Ні, звісно, ні. Для роботи це добре.
Звісно, так, але до певної міри.
Коли це населення мріє про твою смерть -
так, це проблема.
Тому або мені дадуть більше солдатів для підтримання порядку,
або я почну проріджувати натовп.
Почавши вбивати людей
безпричинно, тільки на основі цієї сумнівної теорії,
ти викличеш саме те, чого, за твоїми словами, прагнеш уникнути.
Добре, тоді дай мені солдатів.
Давай спустимося туди й поговоримо з ними.
Для чого це?
Ти боїшся повстання. От і дізнаємося, чи варто хвилюватися.
Поговоривши з ними?
Подивившись на них у той час,
коли я з ними розмовлятиму.
Про людину можна багато чого зрозуміти,
дивлячись їй в очі.
Дай-но я розкажу тобі дещо
про іудеїв.
Це підступний і войовничий народ.
Знаєш, що означає слово "ізраїльтянин"
їхньою мовою?
"Той, хто воює з Богом".
"Той, хто бореться з Богом".
Це різні речі.
Може, я не такий освічений, як ти, про що ти явно хочеш мені нагадати.
Але я щодня маю з ними справу.
Я знаю, про що кажу.
Можеш не йти. Я сам до них спущуся.
Припини!
За що його карають?
Постійно дебоширить, володарю.
Чому він усміхається?
Каже, що не відчуває болю, володарю.
Тоді для чого його шмагати?
Вас зібрали тут не просто так.
Я просив про зустріч
зі старійшинами.
Ну ж бо. Про що ви молитеся?
Ми молимося про те, щоб знову побачити Ханаан.
Знову побачити Ханаан?
Ви ж його ніколи не бачили.
От я бачив Ханаан.
Бачив, що там живуть племена, жорстокіші за єгипетських вояків.
Тому ви туди не повернетеся,
а якщо й так, дороги назад не буде.
- Бог каже інакше. - Який бог?
Ваш бог? Бог Авраама?
Той бог, який каже, що ви особливі?
Що ви обрані?
От іди сюди. Йди.
Іди сюди.
Він помиляється.
Я бачу, що не переконав тебе, і це проблема.
Бо від нереалістичних вірувань один крок до фанатизму,
а звідти один крок до повстання, а звідти - до революції.
І все це починається зі старійшин.
Як тебе звати?
А вас?
Я тобі скажу.
Я Мойсей, син Бітії,
онук Хоремхеба.
Запишіть ім'я оцього і всіх інших.
Приведіть наступну групу.
Мене звати Нун.
Володарю!
- Стояти! - Пропустіть його.
Старійшина має щось вам сказати.
Але не тут.
Скажи, де й коли.
У молитовному домі, сьогодні ввечері.
Ось.
Бачу, ти вижив після своєї пригоди.
Вибач, що знову змусив тебе чекати.
Я не чекаю.
- Як ти з'їздив у кар'єр? - Добре.
Ти бачив, хто мій супротивник.
Скажи-но,
принести тобі ще якісь свої записи, доки ти не поїхав?
Краще скажи,
про це все доповідали в Мемфіс?
Там дали дозвіл? У тебе є він у письмовому вигляді?
Звісно. Усе записано.
То ти не проти, якщо ми перевіримо?
Звісно, я не проти.
Але я не розумію, що пішло не так.
Я чимось викликав твоє невдоволення?
І якщо так, я можу якось тебе задовольнити?
Можеш перестати жити, як цар.
Бо ти не цар.
"...і ви займете ханаанську землю".
Ханаан уже зайнятий.
Бог обіцяє, що ми повернемося.
У ланцюгах чи в трунах?
Як вільні люди,
на землю, де повно молока й меду.
Вони можуть хоча б почекати надворі? Ми не становимо загрози.
Чекайте біля коней.
Ви вірите в збіги?
Не більше, ніж у щось інше.
Не думаю, що це збіг.
Що саме?
Те, що ви приїхали в Піфом.
Для чого ви приїхали?
У справах.
Сядьте.
Хто ваш батько?
Я знаю, що його ім'я вам невідоме,
окрім того, що він був генералом у фараоновій армії,
і ваша мати не назвала вам його ім'я.
Бачу, вам незручно від моїх слів.
Це вас зацікавить.
Не було ніякого генерала.
Ваша мати,
жінка, яку ви називаєте матір'ю, не має дітей.
Ви народилися рабом.
Не йдіть. Не йдіть.
Вам буде краще, якщо я піду.
Я йду.
Якщо ви зараз підете, то все одно повернетеся,
бо знаєте, що щось не так. Ви завжди це відчували.
Будь ласка.
Усі вийдіть.
Виходьте.
У рік вашого народження
було пророцтво, що народиться наш предводитель,
щоб звільнити нас із рабства.
Тому з Мемфіса надійшов указ
убити кожного іудейського хлопчика-первістка.
Ваші батьки не стали цього чекати.
Будь-який шанс на ваше виживання був кращим за відсутність шансів.
Вас віддали вашій сестрі.
Вона віднесла вас у кошику на берег річки
і спустила на воду, підштовхнувши туди, де, як вона знала,
купалася донька фараона Парамеса, Бітія.
Бітія взяла вас і вашу сестру, Міріам, до себе покоївкою,
і виростила вас, як власну дитину.
Можливо, вона навіть любила вас,
але так і не сказала правди ні вам, ні комусь іншому.
Ви іудей.
Правда?
Правда в тому, що це навіть не дуже вдала байка.
А я ще вважав ваш народ
хорошими оповідачами.
Ти, раб.
Ти!
Ви чекаєте винагороду за цю інформацію?
Наша винагорода - служити вам.
Але якщо ви
думали ще про якийсь подаруночок,
ми б не відмовилися.
Тоді як вам таке?
Якщо я не стану вас вбивати?
Такої оплати нам вистачить.
Що ви за люди.
Будь ласка, вийдіть.
Будь ласка.
Як усе пройшло?
Поговоримо про це іншим разом.
Поговоримо про це зараз,
хоча б для перепочинку від армії похмурих лікарів.
Сядь.
Ми ретельно перевіряємо міські архіви,
бо цей чоловік - явно злодій.
Це одна з гірких іроній життя,
що люди, які марять владою,
найлегше її здобувають і найгірше нею розпоряджаються.
Що сталося, Мойсею?
Ти хворієш.
Тебе непокоїть щось інше.
Я ж бачу.
Ні, нічого такого.
Хай будеш ти енергійним,
бадьорим і захищеним богами
кожної миті твого вічного життя.
І лівіше.
Ні, лівіше від вас.
Ще, ще, ще.
Добре.
Вона висока.
Монументи роблять такими
не просто так. Вони надихають.
Надихають що, у даному випадку?
У цьому і в кожному випадку - владу.
Скажи вголос те, що ти там шепочеш.
Надворі чекає намісник Піфома.
Ми його не чекали.
Хай повертається в Піфом і приїде, коли його чекатимуть.
Ні, треба розібратися.
Впустіть його.
Якщо ти прийшов випросити прощення у нового царя,
нічого не вийде.
Заарештувати його.
Чекайте, будь ласка.
Можна я хоча б відповім?
Благаю.
Це у ваших інтересах.
- Але в двох словах. - Добре,
я скажу царю віч-на-віч.
Я раджу
йому й іншим генералам також вийти.
Он як?
Ось що ти радиш?
Ти не його радник.
І правда. Радник ти.
Авжеж.
Мойсею.
Усі, крім намісника,
вийдіть.
Жахлива новина.
Ось ти де.
То
щодо намісника.
Ви його не заарештували.
Не скористалися порадою свого головного радника.
Ні, він прийшов
і розповів мені про випадок з двома охоронцями,
один з яких вижив у результаті нападу.
А я сказав йому, що мені байдуже.
І тоді він розповів мені неймовірну історію.
Яка, за його словами, надійшла з дуже надійних джерел.
Під натиском
він зізнався, що це були іудейські шпигуни.
Ти знаєш, про що я кажу.
Так.
І що ти про це думаєш?
Думаю, що це мене ображає, і що це безглуздя.
Так. Так!
Що ти, як не дивно, іудей.
А я сказав:
як мені вірити в таку історію?
Двоюрідний брате,
не вір.
Що, як я ризикну й не повірю, Мойсею?
Що мені робити?
Бітіє!
Мати.
Цей чоловік - злодій.
Це з'ясовує мій син.
А не ти.
І він розказує про це твоєму батькові, який би повісив цього злодія,
якби сам не був при смерті.
Ти віриш у його нікчемну егоїстичну брехню.
Я хочу знати одне: чи це правда.
Я не просив тиради.
Продовжувати цю розмову -
забагато честі,
- і я цього не робитиму. - Відповідай на питання.
Так чи ні.
Я з тобою розмовляла?
Приведіть її. Приведіть.
Негайно!
Міріам!
Заходь. Сідай.
Я буду тебе питати,
і деякі з питань здадуться тобі дуже дивними.
Я прошу тебе говорити правду.
Звідки ти знаєш Мойсея?
Ти знаєш, звідки я знаю його
і тебе.
Я допомагала ростити вас обох.
Значить, ти йому не сестра?
Звісно, ні.
І ти не іудейка.
Ні.
Поклади руку на стіл.
Рамзесе...
Не будь дурнем!
Я не з тобою розмовляю!
Я розмовляю з нею.
Усю руку на стіл, Міріам.
Дякую.
Рамзесе,
не заходь далі.
Не заходити далі, інакше що?
Не заходь далі.
Ти в цьому впевнений?
Забери з нього руку або вдар сам, негайно.
Чи, може, ти сам хочеш відповісти на це питання?
Тоді я продовжу.
Міріам, я спитаю ще раз,
і якщо ти знову скажеш "ні",
я прошу пробачити мені за те, що станеться далі.
Ти його сестра?
Ні.
Так!
Щоб убити його, тобі не потрібна причина, але вона в тебе є.
- Це була зрада. - Чому це зрада?
Він щойно зізнався, що знав.
Це було не зізнання!
Він просто не хотів, щоб їй відрубали руку!
Я по очах бачив.
Він не вірить у цю історію.
Я сам не хочу в неї вірити!
Ти хочеш у це вірити, бо це шанс здихатися його,
а ти завжди про це мріяла.
Я сказала не "вигнати", я сказала "вбити".
Упевнений, що перше
призведе до другого.
Хіане,
дозволь мені поговорити з матір'ю.
Так, володарю, так.
Іди сюди, Міріам.
Не кожен чоловік захищатиме служку, яка для нього лише служка.
Ніхто в цьому сімействі,
у тому числі і я.
Я б не сказала того, що він хотів почути.
І вона теж.
Ось як сильно ми тебе любимо.
"Ми"?
Це неправда.
Правда.
Коли я принесла тебе до річки, на тобі було ось що.
Я зняла його зі зрозумілих причин.
Ось хто ти такий.
Це зв'язок між тобою і нашою матір'ю.
Твоя сестра врятувала тобі життя.
А тепер ти врятував життя їй,
Моше.
Міріам.
Вибачте, володарю.
Мойсей!
У мене нічого красти.
Мій кінь здох.
Ми прийшли не по конячу душу, Моше.
Тиранські протоки, Червоне море
Трішки вище.
Що ви робите?
Не зупиняйтеся. Працюйте.
Ви, тягніть воду для наших кіз.
Ти.
Дочекайся своєї черги.
Відведіть свою худобу від корит.
Він знову ваш.
Звідки ти?
З заходу.
Куди прямуєш?
На схід.
Що ти накоїв?
Тобто?
Ти скоїв якийсь злочин?
З усією повагою,
ваші доньки запросили мене поїсти.
Вони не казали, що тут буде допит.
Вибач.
Мені просто цікаво.
Можеш помитися перед вечерею,
якщо твоя ласка,
і залишитися ночувати, якщо хочеш,
перш ніж продовжити свій шлях туди,
куди ти там їдеш.
Дякую.
Опиши Мемфіс людині,
яка ніколи там не була і не буде.
Там...
Не вживатиму слова "цивілізація",
бо не хочу образити, але там цивілізація.
Там не тільки вівці й кози.
Тут теж не тільки вони.
Правда? Де?
Вибач, це було грубо.
Це було грубо.
Не вважай мене невігласкою тільки тому, що я живу тут.
Це я бачу.
Можу сказати тобі одне.
Тут значно
краще,
ніж там.
І тому ти йдеш?
Звісно.
Таким, як я, тут робити нічого.
Коли?
Сьогодні?
Запам'ятайте цю мить,
бо після шлюбних обітниць
ви скажете світу:
"Це мій чоловік". "Це моя дружина".
Я, Сепфора...
Я, Мойсей,
- беру тебе, Сепфоро... - ...беру тебе, Мойсею...
таким, яким ти є.
Люблячи те, що я в тобі знаю,
і довіряючи тому, чого ще не знаю.
З повагою
до твоєї чесності
і з вірою
в нескінченне кохання до мене.
Що б не принесло нам життя,
я присягаюся в своєму коханні.
Я присягаюся в своєму коханні.
Що робить тебе щасливим?
Ти.
Що найважливіше у твоєму житті?
Ти.
Де ще ти б хотів зараз бути?
Ніде.
А коли ти мене покинеш?
Ніколи.
Продовжуй.
Минуло 9 років
Я сказав: "Як таку".
Я не хочу говорити про мою гробницю, як таку.
Я хочу поговорити про те, чому ти постійно заводиш про це мову.
З усією повагою,
після сходження на трон ви мали б наказати збудувати її в першу чергу.
Це буде грандіозний проект, як ви, мабуть, знаєте.
Вочевидь, як і мій палац.
З палацом щось не так?
Його не закінчили.
Залишилося небагато.
Ти казав це кілька місяців тому. Тим часом я живу тут, як
бедуїн.
Доведіть будівництво до кінця.
Швидше!
Чи мені когось убити?
Здається, ви донесли вашу точку зору.
Гарний кидок, батьку.
Цілься трохи вище.
Майже.
Ти бував на вершині?
Ні.
А ти хотів би?
Мама каже, це заборонено.
Ким?
Нашим богом.
Наш бог
не дозволяє нам виходити на гору?
Не на кожну гору.
Тільки на ту.
Це Божа гора.
Ти збиваєш його з пантелику.
Я не навмисно.
Хіба нашому хлопчику можна рости, ні в що не вірячи?
Хіба погано рости з вірою в себе?
- Це моя віра. - Я знаю.
- І його теж. - Я розумію.
Він може вирішити, коли підросте.
- Так. - Як і ти.
Він уже дуже на мене схожий.
Моше.
Допоможи мені!
Схоже, я ногу зламав.
Не тільки.
Що ти сказав?
Хто ти?
А ти хто?
Я пастух.
А я думав, ти генерал.
Мені потрібен генерал.
Для чого?
Щоб воювати.
Для чого ж іще?
З ким воювати?
За що?
Думаю, ти знаєш.
Думаю, тобі варто поїхати й подивитися, що тепер коїться з твоїм народом.
Він не заспокоїться, доки ти цього не зробиш.
Чи вони не народ,
на твою думку?
Хто ти?
Аз єсм.
Тебе вдарили по голові.
Усе, що ти бачив
чи думаєш, що бачив потім,
було наслідком удару.
Та буря...
Та буря почалася до того, як мене вдарили по голові.
- Це була не буря. - Добре, добре.
Буря була чимось.
Чимось надзвичайним.
- Але хлопчика ти придумав. - Звідки ти знаєш?
Звідки ти знаєш?
Бо Бог - не хлопчик!
Тоді як він виглядає?
Опиши його. Опиши його такій людині, як я.
Знаєш, якими здаються твої балачки?
Так. Наче я марю.
Так.
- Тобі просто треба ще відпочити. - Так, так.
Я мушу тобі щось сказати.
Я не сказав тобі всієї правди.
Стосовно чого?
Стосовно того, хто я.
Що я робив і ким я був.
І що я відчуваю.
- Тобто що ти відчуваєш до мене? - Ні.
Ні, в цьому я був чесним.
Відпочинь.
- Відпочинь. - Не кидай мене.
Ні. Ні.
Моше.
ершоме?
Що ти робиш надворі?
Нічого.
Мені не спиться.
За мене тривожишся?
Так.
Не треба.
Зі мною все буде добре.
Що це?
А на що це схоже?
Зайди в дім.
Зайди в дім!
Що ти будеш з усім цим робити?
Хочу точно знати, що побачу тебе знову.
Поклади, і зможеш бачити мене довіку.
Що це означає?
Це чоловік, якого я колись знав.
Це не назавжди.
Я побачу тебе знову.
Ти мені віриш?
Молодець.
Ніколи не кажи тільки те, що хочуть почути інші.
Але я обов'язково...
Обов'язково побачу тебе знову.
Збережеш це для мене?
ершоме.
ершоме, будь ласка, поглянь на мене.
Що це за бог, який каже чоловіку
кинути його сім'ю?
Якщо ти це розумієш, то зрозумію і я.
Я не розумію.
Тому не можу відповісти на це питання.
Якщо це віра в Бога, то я обміняю свою на те,
щоб ти залишився зі мною.
Не торкайся до мене.
Їдь.
Їдь!
Батьку, у тебе не знайдеться трохи молока?
Знайдеться.
Ти звідки йдеш?
Я іду з моря.
Це вузька й небезпечна стежка.
Дякую, батьку.
Ісус Навин. Я тебе пам'ятаю.
Ти й досі не відчуваєш болю?
Наглядай за конем.
- Дякую. - З поверненням, брате.
Аарон,
твій брат.
Іфамаре.
Іфамаре, це
твій славетний дядько Мойсей.
Колись він був принцом Єгипту.
Зі мною все добре.
З усіма все добре.
Ти так добре спиш, мій хлопчику,
бо знаєш, що тебе люблять.
От я ніколи так добре не спав.
Кажуть, тепер я маю називати
тебе Рамзесом Великим.
Мойсею,
ти живий.
- Я радий, що ти живий. - Правда?
Це тому ти послав до мене лише двох убивць?
Моя мати.
- Не звинувачуй її. - Так, вона хотіла твоєї смерті.
Хто, по-твоєму, сховав твій меч там, де ти б його знайшов?
Мойсею.
Я тут не для того,
щоб забрати в тебе трон.
Мова не про пророцтво, якого ти так боїшся.
Мова про інше.
Мені сказали,
що життя тут стало
значно гіршим.
Життя тут краще, ніж будь-коли до цього, Мойсею.
Ні.
- У нас порядок. - Порядок?
Раби,
їхні тіла тепер горять і вдень, і вночі.
Я бачив це на власні очі.
Ти називаєш це порядком?
Вони раби.
- Ні. - А чого ти чекав?
Вони єгиптяни, і з ними слід відповідно поводитись.
Їм треба дати такі самі права,
платити за роботу,
інакше ти мусиш їх звільнити.
Вони - не єгиптяни.
Вони раби, Мойсею. Чого ти чекав?
Вони б і не знали, що робити
якби їх раптом пустили на вільний випас, як худобу.
Не називай їх худобою!
Слухай, суто з економічної точки зору
те, про що ти просиш,
проблематично, якщо не сказати гірше.
Я й не чекав, що почую просте "так".
Але я не хочу чути простого "ні".
Ти це мені кажеш? Ти кажеш "ні"?
Я не кажу "ні".
Я кажу, потрібен час.
Час.
Ти слухаєш іудеїв.
Я не слухаю іудеїв.
З ким ти розмовляєш?
З богом.
З котрим богом?
Ви не можете всерйоз обдумувати його пропозицію.
Це пропозиція?
Хтось приставив ніж вам до горла, міністре?
- Так? - Визнаю свою помилку.
Це вимога.
Він збожеволів.
Він знайшов бога. Власного бога.
Не одного з наших,
тому я б хотів, щоб Мойсея...
Я хочу, щоб Мойсея вбили.
Ви мене чули?
Так.
Тоді йдіть.
І...
його сім'ю теж.
Мойсею.
Де Мойсей?
Мойсей? Де Мойсей?
Мойсей,
його сім'я.
Де вони?
Це не Мойсей.
Це не його сім'я.
Це чоловік,
його дружина
і його дитина,
які, коли їм поставили просте питання: "Де він?" -
відповіли: "Ми не знаємо".
Заберіть цей спогад із собою додому,
і порадьтеся, для чого вам захищати його,
знаючи, що завтра у цей час
тут буде інша сім'я
на місці цієї.
І післязавтра теж.
І після післязавтра.
Може, навіть ваша?
Іди.
Я теж хочу битися.
Заходь.
Ісусе Навине, допомагай собі коліном.
Добре.
Обидва ока розплющені!
Підготуватися! Натягнути!
Пуск!
Вперед.
Підготуватися. Натягнути.
Пуск!
Натягнути!
Пуск!
Натягнути!
Пуск!
Ще раз!
Війна буває двох видів.
Залежно від кількості солдатів.
Якщо більше,
ворога атакують у лоб!
Б'ють ножем у серце!
Якщо менше, заходять з флангів.
Перерізають кровотік,
який живить серце.
Лінії постачання армії.
Ні!
Лінії постачання людей.
Їхню їжу,
їхнє майно,
їхній комфорт.
Чого ми цим доб'ємося?
Усього.
Тільки народ Єгипту
може змусити його погодитися на наші вимоги
свободи. Ми повинні змусити їх
зробити все, щоб він погодився!
Так?
Так!
Так?
Так!
За моєю командою!
Готуйсь.
І ти нічого не зробиш?
Я цього не сказав.
Де ти був?
Дивився, як ти зазнав невдачі.
Війни на змор швидкими не бувають.
З такими темпами у тебе підуть роки,
зміниться ціле покоління.
Я готовий стільки воювати.
А я ні.
Я думав, ми добилися прогресу.
Зараз ти нетерплячий.
Через 400 років рабства.
Я єдиний з присутніх, хто й досі нічого не зробив, щоб щось змінити?
Я таки знаюся
на військовій справі.
Та все ж, якщо ти не будеш мене слухати,
то для чого ти відірвав мене
від моєї сім'ї?
Я не відривав.
Ти зробив це сам.
Я тобі не потрібен.
Може, й так.
То що мені робити? Нічого?
Поки що
можеш дивитися.
Божественна богине Кебхут, я смиренно благаю тебе
очистити води нашої життєдайної ріки.
Скільки часу це займе?
Недовго.
Але довше, ніж у нього.
Рамзесе! Рамзесе!
Так?
Цить.
Зроби щось!
Це просто жаби.
Назад, назад.
Нечиста.
Ні-ні-ні. Не пий.
Нечиста.
Ніл, як ми знаємо, переносить певну кількість глини.
Цього року її значно більше, ніж звичайно,
вона розноситься течіями, осідає в руслах
і здіймається від шаленого биття крокодилів.
Це биття не тільки
разюче змінило колір води, а й забруднило її так,
що передохла риба.
Але жаби, як ми знаємо,
можуть вилізти з води, якщо треба.
Що вони й зробили.
Але жабам все одно потрібна вода,
і коли вони не можуть знайти її на вулицях нашого міста,
вони що?
Вони дохнуть?
Вони дохнуть!
А тоді гниють.
А тоді з'являються комарі, опариші й мухи.
А потім...
Що потім?
Мухи дохнуть.
Голосніше.
Це на івриті.
На івриті?
Читай.
"Ці кари -
це справа рук Божих,
і це ще не кінець. Вони стануть жорстокішими.
Нам треба дійти до згоди,
заради нас обох".
Значить, справа рук Божих.
Ось вам мої умови.
Виробіток буде подвоєно,
і у вас більше не буде соломи,
щоб робити з неї цеглу.
Може, ваш бог
дістане її вам.
Спершу я був вражений.
Але тепер уже ні.
Від цього страждають усі.
То кого ти караєш?
Що з ним?
Він хворий.
Що це?
- Це ти зробив? - Не я.
- Ти, кажи? - Ні, ні!
Що з ним сталося?
Ми зробили великі відкриття в медицині.
Проте є ще кілька невідомих хвороб, яких ми не розуміємо.
Тварини - не виняток,
і ходять здогадки,
що ці хвороби можуть переходити від найдрібніших істот.
Наприклад...
Від мух.
Ти останнім часом ходила на річку?
Я знову просила Кебхут
і ще шістьох богів.
Це все?
Ти закінчив?
Аз єсм.
Ти щось хочеш сказати своєю відсутністю?
Це щоб я став смиренним?
Бо нічого не вийде!
Початкові повідомлення свідчать про те,
що понад 10 мільйонів кубітів урожаю було втрачено.
Каптенармус запропонував, щоб ми повернули частку
врожаю в зерносховище для цивільних.
Акт милосердя.
Ваш народ вмирає з голоду.
Ви пропонуєте вмирати з голоду і мені?
Ні.
У людей повно води.
Виживуть.
Цілься!
Вогонь!
Цілься!
Вогонь!
Це ти?
Мойсею?
Брате?
Ти прийшов на переговори?
Бо я готовий,
і в мене є для тебе пропозиція.
Якщо станеться ще щось,
я напущу на вас власну кару.
Кожна іудейська дитина,
яка ще не ходить,
так ніколи й не піде.
Бо я втоплю їх у Нілі.
Як треба було втопити тебе.
Кажеш, це все - не твоїх рук справа?
Це зробив твій бог?
Я - бог! Бог - я!
Тому давай перевіримо, хто з нас краще вбиває.
Ти.
Цей бог.
Чи я.
Як мило, що ти прийшов.
Він дав тобі те, про що ти просив?
Ще ні. Але проти нього повстає його власний народ.
- А його армія? - Повстане.
Я не згоден.
Має статися щось гірше.
Я не згоден.
- Щось гірше було б... - Було б яким?
Що ти збирався сказати?
Жорстоким? Негуманним?
Нелегко дивитися,
як народ, з яким я виріс, так страждає.
А народ, з яким ти не ріс?
Про нього ти подумав?
Ти й досі не вважаєш його своїм, так?
Доки за Рамзесом стоїть армія,
нічого не зміниться.
Усе, що більше цього, буде звичайною помстою!
Помстою? Через 400 років жорстокого поневолення?
Ці фараони, які вважають себе живими богами - прості смертні.
Я хочу бачити їх на колінах, щоб вони благали про припинення кар!
Мені набридло розмовляти з гінцем!
Генерале!
Я чув останню погрозу Рамзеса.
Тому послухай, що буде далі.
Ні. Ні.
Не можна цього робити.
Я не братиму в цьому участь!
Стояти!
- Стійте! - Мойсею?
Залиште його.
- Хіане. - Мойсею.
Я міг би наказати тебе вбити.
Не думаю.
Хіба що ти зробиш це власноруч.
Мене впустили сюди твої ж солдати.
Я більше не домовлятимуся.
Я прийшов не для цього.
Я прийшов сказати, що скоро станеться те,
над чим я не маю влади.
Те, від чого постраждають тисячі
й тисячі громадян.
І постраждаєш ти особисто, якщо не погодишся на те, про що я просив
і не оголосиш про це привселюдно
сьогодні до заходу сонця.
Рамзесе,
не відвертайся від мене!
Наші з тобою справи тут ні до чого.
Усе значно масштабніше.
Мова йде про виживання Єгипту. Розумієш?
До заходу сонця.
Після цього буде вже пізно.
Що буде пізно?
Захисти свою дитину.
Захисти сьогодні свою дитину.
Мою дитину?
Це погроза?
Це погроза? Мойсею!
Мойсею!
Скажи всім,
хай уб'ють ягня
і позначать сьогодні свої двері
і одвірки
його кров'ю.
Для чого?
Якщо я неправий, шкода буде ягнят.
А якщо правий,
ми прославлятимемо їх віки вічні.
Бенну? Бенну?
Ні!
Рамзесе?
Рамзесе.
Ні!
Захаріє?
На коліна!
Забирайся!
Убивця!
Дітовбивця!
Минулої ночі загинули їхні діти.
Як і мій син.
Це твій бог?
Дітовбивця?
Що за фанатики поклоняються такому богу?
Минулої ночі не померла жодна дитина іудеїв.
Геть
звідси.
Ідіть.
Усі до одного!
Ідіть!
Ідіть у Ханаан, якщо ви так цього хочете.
Повертайтеся на омріяну батьківщину.
Але йдіть!
Як скажеш.
Ось шлях, яким ішов я.
Звідси ми підемо на південь до Червоного моря.
Протоки тут. Під час відливу можна буде перейти їх пішки.
Знаєш, чому ти так добре спиш, мій хлопчику?
Бо знаєш, що тебе люблять.
З усією повагою,
якщо нам треба знову поневолити 400 000 рабів,
для цього може знадобитися більше трьох дивізій.
Ми нікого не поневолюватимемо.
Уперед!
Треба перепочити.
Ні.
Ми не будемо в безпеці, доки не перейдемо море.
Моше!
Рамзес,
4 000 солдат,
тисяча колісниць.
Вони далеко від нас?
За чотири дні ходу.
Менше, якщо не даватимуть перепочити коням.
Рамзесе!
Треба дати перепочити коням
і людям!
Протоки там.
Найдовший і найлегший шлях -
по західному узбережжю.
Або підемо через гори.
Через гори?
Чому? Чому не піти тією дорогою?
Можна, але нею може піти й Рамзес.
Гірські переходи небезпечні,
але вони завузькі для Рамзесових колісниць.
Він не зможе піти за нами. Так ми виграємо потрібний час.
Що каже тобі Бог?
Гори.
А ми дійдемо?
Уперед!
Куди далі?
Будьте тут.
Нам потрібна твоя допомога.
Я не знаю, де я.
Ти мені не допоможеш?
Ти не допоможеш їм.
Сюди!
Пішли!
Сюди!
Ви впевнені?
Ще й як.
Ви впевнені, що ми дійдемо з нашим спорядженням,
з нашими колісницями?
Вони свої вирішили покинути.
Звідки їм знати?
Вони тут ще ніколи не бували.
Можливо, тут бував Мойсей.
Це прилив чи відлив?
Не має значення.
Це не протоки, так?
Ні.
Ти хоч знаєш, де ми?
Знаю!
Ми в тому місці на землі, де перед нами - море,
а за нами - армія!
То що тепер?
Є армія чи немає,
нам треба відпочивати.
Я завів їх усіх не туди.
Я покинув свою сім'ю.
Я підвів тебе.
Я не той, ким себе вважав.
Що таке?
Течія.
Вона сильна.
Нам треба переходити тут.
Треба переходити зараз!
Перейдемо тут.
Ми перейдемо тут!
Готуйтеся!
Ми перейдемо тут!
Ідіть скажіть їм! Ідіть!
Твої накази -
як удари єгипетського батога.
Ми вже не раби.
Та все ж ви не вільні.
Ви забули
про Ханаан,
землю своїх предків.
Ви вшанували мене
своєю довірою.
Тепер я вшановую вас своєю вірою.
Ідіть за мною, і ви станете вільними!
Залишайтеся, і ви загинете.
Не бійтеся!
З нами Бог!
Ідіть! Готуйтеся!
Ідіть!
З нами Бог!
Передайте далі! Ми перейдемо тут!
Якомога швидше збирайте речі
і розбивайтеся на групи!
Швидко!
Ходімо!
Обережно!
Праворуч, праворуч! Ближче!
Не зупиняйтеся!
Боятися нічого!
Не хвилюйтеся! Ви будете в безпеці!
Тримайтеся правої сторони! Правої!
Рамзесе!
Стійте!
Стійте! Стійте!
Ідіть.
Не зупинятися!
Не ставати! Уперед!
Он.
Ісусе Навине!
Аароне!
Тікайте!
Усі тікайте!
Хутко!
Біжіть до берега!
Моше.
Нам треба йти!
Рамзесе!
Уперед!
Рамзесе, зупиніться!
Усі! Назад!
Назад!
Хіане!
Ідіть.
Брате...
Ідіть негайно! Це наказ!
Підходь! Назад тобі не повернутися!
Вперед!
Швидше!
Тут тільки я.
Сядь.
Моя сім'я
недалеко звідси.
Твоя сім'я?
Моя друга сім'я. Дружина, син.
Я подумав,
може, я зможу переконати їх...
Піти з нами, але це, мабуть...
Це, мабуть, не дуже мудро.
Звісно, хай ідуть з нами.
Перед нами далека дорога.
Багато чого може статися.
А тоді
ми прийдемо туди, якщо дійдемо.
Думаєш, нам не дозволять осісти в Ханаані?
Нас будуть вважати загарбниками.
У них не буде вибору. Нас не менше, ніж будь-якого племені.
Ніж цілого народу з племен, і це непокоїть мене ще більше.
Чому?
Стільки людей?
І ти ще питаєш?
Але у кожного з нас - та сама мета.
Зараз так.
А що буде, коли ми перестанемо тікати?
Рамзес
Великий.
Дякую.
ершоме.
Ти зробила те, що казала?
А що я казала?
Що обміняєш свою віру на те,
щоб втримати мене.
Ні.
Добре.
Зараз вона може знадобитися тобі, як ніколи.
Хто вони?
Це мій народ.
Що робить тебе щасливою?
Ти.
Що найважливіше у твоєму житті?
Ти.
Коли я тебе покину?
Ніколи.
Можна продовжувати?
Продовжуй.
І як вони тобі?
Я б їх не вигравіював,
якби був незгоден.
Це правда.
Я помітив у тобі таку рису.
Ти не завжди зі мною згоден.
А ти зі мною, як я помітив.
Але ми тут, і досі розмовляємо одне з одним.
Та це скоро закінчиться.
Предводитель може оступитися,
але камінь
буде вічним.
Ці заповіді направлятимуть їх замість тебе.
Якщо ти не згоден,
то поклади молоток.
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ МОЄМУ БРАТУ, ТОНІ СКОТТУ
Переклад: Владислава Бурмістрова, Deluxe