Verden er mørk og ødelagt, men det er ikke vi.
Ikke ennå.
Vi ser dødens ansikt hver eneste dag...
...til det ansiktet en dag blir vårt eget.
Hvordan kommer man tilbake fra det?
Behold det. Det hjelper deg å finne veien.
Faren min ville at nåde skulle seire over vrede.
Hvis vi mister det, mister vi alt.
To ved utkanten, fire på innsiden.
Kom igjen!
Gå! Nå!
Du. Det er den fyren.
Tyler Davis. Fra jernbanetomta.
Han som tok Max som gissel?
Jeg sa ikke at jeg likte ham.
Men han har baller.
Kan være nyttig.
To ved utkanten, fire på innsiden.
Ok.
Negan. Kartet.
Gå!
Negan. Gi meg kartet.
Hva må man gjøre for å få en liten pause her?
Hva sa du til meg? Fange.
Nei, jeg mener ikke meg.
Kona mi. Jeg kan ta et par ekstra skift
så kanskje hun kan få redusert arbeidsmengden.
Samveldet gjør ikke avtaler.
Jeg snakker ikke om Samveldet.
Jeg snakker om deg.
Har du et problem her, 197?
Nei, bare en fange som plaprer.
Da må vi kanskje minne ham om plassen hans.
Det er ikke...
-Hei. -Ikke rør ham!
Tilbake!
Kjenn din plass, fange!
Negan!
Slipp meg!
Negan!
Jeg tar den.
Nei, vent. Stopp!
Hvorfor gjorde du det? Det kunne ha vært en klatrer.
-Jeg så at det ikke var det. -Det kunne vært det.
Ok, neste gang får begge drepe en vandrer.
Alle må være på vakt.
Vi vet ikke om det var et engangstilfelle.
Kan være flere av dem her ute.
Det var mennesker. Ikke vandrere.
Sikker?
Bli her.
Beskytt vognen.
Kom frem.
Nå.
Aaron? Herregud.
-Luke? -Se.
-Jules! -Herregud.
-Gud. -Hei.
For en hyggelig overraskelse.
-Jeg kan ikke tro det. -Hei.
-Hei, kompis.
Du husker Lydia, selvfølgelig. Og dette er Elijah.
-Hei. -Hei.
-Jules. -Elijah.
-Hei. -Vi skal faktisk
tilbake til Oceanside.
Vil dere bli med?
-Det er borte. -Hva mener du?
Det er ikke vårt lenger.
Noen folk i hvitt dukket opp, og...
...sa de var fra Samveldet.
Og de tok bare over.
Men vi hadde en avtale.
Jeg vet ikke hva slags avtale dere hadde,
men noe må ha endret seg,
fordi de forfølger oss nå.
Ja, og hvis de finner oss, er vi døde.
Jeg foreslår at vi drar så langt unna Oceanside
-som overhodet mulig. -Ja.
Det var den verste dagen i mitt liv.
Min betrodde kollega, general Michael Mercer, var med meg.
Han tok meg med inn på likhuset der Sebastian var.
Alt jeg ville, var å holde sønnen min.
Beskytte ham.
Men han var borte,
og det var ingenting jeg kunne gjøre.
Du tok ham fra meg.
Du drepte gutten min!
Protest, dommer.
-Denne morderen må betale! -Protest!
Min sønns liv kan ikke være forgjeves.
Vi ber om at disse kommentarene strykes.
Avvist.
Noe mer til vitnet ditt?
Nei.
Din tur.
Denne dommeren er en murvegg, kanskje bokstavelig talt.
Jeg frykter at ingenting kommer igjennom.
Men det er ikke henne vi må komme gjennom til, Eugene.
Det er dem.
Fortell om lotteriet, guvernør.
Hva betyr det for deg?
Lotteriet handler om muligheter.
Og håp om en bedre fremtid.
Eller er det en løgn?
Som sønnen din sa.
Protest!
Tas til følge.
Det er et enkelt ja-eller-nei-spørsmål, guvernør.
Er det en løgn eller ikke?
Det holder.
Det finnes et opptak.
Alle hørte det den dagen.
Svar på spørsmålet.
Det var ikke sønnen min.
-Hva? -Hva?
-Unnskyld? -Ro i salen.
Jeg kjenner min sønns stemme. Det var ikke ham.
Båndet ble endret.
Forventer du at vi skal tro
at noen endret din sønns stemme?
Ikke noen. Din klient.
Denne statsfienden.
Han innrømmet at han spilte båndet.
Han innrømmet at han forårsaket kaos den dagen, gjorde han ikke?
Det var ikke min sønn.
Sett Eugene fri!
Det er virkelig ille.
Jeg tror ikke noen av dem vil klare det.
Men dere så alle sammen.
De voksne.
Coco, Hershel, barna?
Nei.
Men de må være der. Ikke sant?
-Vi må gå inn nå. -Vi kan ikke.
Det er for mange vakter. Vi klarer det ikke.
Må komme inn.
Hun gjorde hjemmet vårt til et fengsel,
etter å ha lovet å gi det tilbake.
-Hun kom aldri til å gi det tilbake. -Vent.
Vi kan gå i kloakken.
Du. Jeg. Ned tunnelen.
Jeg vet en vei inn i det gamle huset vårt,
men jeg må ha hjelp i tilfelle vaktene har blokkert det.
Jeg blir med deg.
Vi går til vindmøllen. Det er en kloakkrist der.
-Jeg blir med dere. -Greit.
Men vi trenger øyne her ute.
Carol, jeg blir ikke her ute når Coco er der inne.
Du og Gabriel er våre beste skarpskyttere.
Hvis det går så langt.
Vi kan sende radiomelding hvis noe går galt.
Hvis det blir mer enn én natt, går jeg inn.
Greit.
Her.
Vær forsiktig.
Tyler, vi vet at du trosset Pamela.
Du vil også komme deg ut herfra.
Jeg vil leve.
Dette er ikke å leve.
Det er knapt å overleve.
Vi kan ta vaktene.
Folkene dine og våre. Vi kan ta kontroll.
Som om vi ikke har prøvd det før?
Det samme skjer alltid.
Folk som ikke burde dø, ender opp døde.
To valg her, overlevelse eller det.
Du fikk erfare det i dag.
Så hvis dere prøver dette, dør vi alle.
Eller vi prøver dette, og overlever.
Vi har bare hverandre.
Hvis vi mister troen på det,
ideen om at vi kan endre dette hvis vi vil...
...er vi så godt som døde uansett.
Reis deg.
Nei.
Ikke før dere sier hvor min kone er.
Du er alene.
Sitt, fange.
SAMVELDET
Greit. Herregud!
197.
Sir?
Overføringen din er avvist.
Sir, broren min er veldig syk.
Jeg vet ikke hvor lenge han har igjen.
Da burde du ha sagt det til meg
i stedet for å gå rundt meg for å be en overføring.
Tiden din her er forlenget med seks måneder.
Tre av.
Det ble funnet noen timer etter at du sloss med vaktene mine.
Ja vel.
Hva er det?
Jeg vet ikke. En slags bondesjakk?
Jeg vet ikke hva det er.
Noen følger med på vaktene mine,
når de kommer og går,
hvor mange som er på vakt til enhver tid.
Hva har det med meg å gjøre?
Da du kom hit, trodde jeg du var en leder.
Men nå ser jeg at du har andre prioriteringer.
Ekte ledere holder avstand.
De isolerer seg fra alle andre.
Fordi tingene som virkelige ledere gjør,
de fleste har ikke mage til det.
Men de som har det,
de er de egentlige farene.
Det er en fare blant oss.
Og jeg tror det er en av folkene dine.
Folkene mine?
Bortsett fra min kone
hater de meg, alle sammen.
Så jeg vet ingenting.
Men jeg vedder på at du kan finne det ut.
Vedder på at jeg ikke kan.
Egentlig ikke et alternativ.
Med mindre du ikke vil se den gravide kona di.
Hei.
Er alt i orden? Du er ikke skadet?
Jeg tror det var verst for deg.
Hvordan går det med den lille?
Sparket så hardt at jeg nesten datt ut av sengen.
Blir en tøffing, som mamma.
Vi skal komme oss ut herfra.
Det skal vi.
Ja, vet det.
Jeg vet det. Jeg jobber med det.
Var det det du gjorde på sporene?
Jobbet på "din måte"?
Gammel vane, antar jeg.
Men vi kan ikke.
Jeg skal møte dette barnet, og det skal du også.
Ja.
Annie, jeg ville aldri satt oss i fare.
-Hva sa bestyreren til deg? -Ikke tenk på det.
Så ille, hva?
Jeg har kjent menn som ham hele livet.
Jeg var som ham.
I så fall er det ikke rart at alle hatet deg.
Faen.
Jeg tar meg av ham. Ok?
Greit.
Hvis ikke jeg gjør det først.
Går det bra?
Sånn passe.
Går det bra med deg?
Ja. Det går fint.
Vi klarte det.
Vi også.
Carol og Maggie...
Her. Bra.
Dette vil fungere. Ikke sant?
Ja.
Vi var ute og sanket.
Vi var ikke der da Hornsbys menn kom.
Nei. Vi gjemte oss bak husene.
Vi prøvde å finne ut hva vi skulle gjøre.
Jeg ville bli og kjempe.
Men Rachel nektet. Hun...
Jeg sa til henne: "Vi forlater deg ikke her.
"Vi skal bli her og kjempe."
Men hun insisterte på at alle skulle dra,
og at vi måtte advare alle
og finne dere og fortelle hva var på vei.
Så det er derfor vi dro.
Vi har ikke sett Rachel eller noen av dem siden.
Vi skulle ikke ha hørt på henne.
Vi burde blitt og kjempet.
Men dere fant oss.
-Dere har oss nå. -Ja.
Og alle andre også.
De er på vei til Alexandria nå.
Med gjengen min? Connie og Kelly og Magna?
Alle sammen. De dro etter oss.
-Soldater! -Ned.
Ned.
-De nærmer seg. -Vi kan ikke løpe fra dem.
Nervene dine forbløffer meg, Yumiko.
Hører du ikke det jeg hører?
Du kom gjennom til dem.
Det er poenget. Ikke sant?
Jo, selvfølgelig,
men det er fortsatt soldater der ute,
som følger Pamelas ordre. Jeg...
Hvis de ikke er på vår side,
spiller det ingen rolle hvor raskt vi inspirerer til opprør.
Det er kanskje ikke raskt nok.
Så du sier at vi kommer til å tape saken.
Og folkene der ute kan ikke stanse det neste som skjer.
Da er det kanskje på tide at vi godtar situasjonen vi...
...som jeg befinner meg i.
Eugene, nei.
Jeg visste at dette kunne skje.
Antakelig ville skje.
Så nå må jeg forberede meg.
Når dommeren sier ordene og erklærer meg skyldig, så...
...lar jeg soldatene følge meg til...
Max.
Broren din er respektert her.
Hvis han kan vitne
og innrømme at Pamela er korrupt, offentlig...
Han vil ikke uttale seg mot henne.
Da ville han ha gjort det da Princess ble tatt.
Hva? Vet han det?
Slik Pamela driver ting her,
hun isolerer folk fra hverandre, ikke sant?
Max...
Du tror han ville snakke med deg.
Mennene hans slipper meg ikke nær kontoret hans.
Kanskje han snakker med meg.
Jeg trenger fem soldater til på sørgrensen.
Vi møtes der.
Du burde ikke være her.
Jeg ville overbevise deg om å gjøre det rette.
Du burde gå.
Dommeren vil ikke like at du kommer sent.
Spiller ingen rolle.
Vi kommer til å tape.
Det vet jeg.
Min venn,
mannen søsteren din elsker, han kommer til å dø.
Kanskje de andre vennene mine også.
Pamelas menn tok dem med til Gud vet hvor.
Princess var med dem.
Jeg vet det.
Vet du det?
Ja.
Jeg tror ikke at du ikke bryr deg.
Det gjør ikke søsteren din heller.
Mercer, vi trenger deg.
Du må vitne mot Pamela offentlig
for å redde dem.
Vær så snill.
Å gjøre det du ber om, vil ikke endre noe.
Om folk ser deg si sannheten til makta?
Jo, det vil det.
Jeg må tilbake.
Burde være det samme.
Er dere klare?
Rødt lag, meld fra til sentralen med en gang.
Mottatt.
-Kom igjen. -Ok.
Alle ut.
Jeg synes stadig jeg hører stemmen til Hershel.
Jeg vil være bedre.
Jeg vil gjøre det bedre.
Men noen ganger...
Noen ganger tenker jeg at det ikke var rettferdig
å sette ham til verden.
Var jeg egoistisk?
Maggie...
Er det sant?
Nei.
Etter Sophia og Henry følte en del av meg det også sånn,
men jeg trodde ikke på det.
Jeg tror det ikke på det.
Er det egoistisk at jeg savner dem så mye
at jeg vil at de skal komme tilbake?
Nei.
Du vil alltid prøve å gjøre verden bedre
på grunn av ham og for ham.
Det er håp.
Vi skal finne ham.
Det skal vi.
Kom igjen.
Skal du si hva som skjedde med bestyreren?
Ga meg latrinetjeneste.
Ikke gjør det igjen.
Kjøre ditt eget løp. Vi trengte det kartet.
Herregud. Må jeg virkelig høre denne dritten igjen?
Tror du at fordi jeg sa ja til dette,
så er vi venner nå? Vi er ikke venner.
For jeg har aldri glemt
det du tok fra meg.
Jeg ser på blikket ditt
at du ikke vet hva jeg snakker om.
Nei.
Henrys bror.
Benjamin?
Det var familien min.
Unnskyldningen din endrer ingenting.
Ikke for meg.
Hvis dette fungerer og vi kommer oss ut herfra,
fortjener du ikke et nytt liv.
Fortjener ikke å bli far.
Nå skal du høre, Ezekiel.
Jeg skal bli far.
Du kan leve i fortiden om du vil.
Pass dine saker, Ezekiel.
Så skal jeg passe mine.
Og vet du hva?
Jeg skal gjøre det for barnet mitt.
Så...
...har du et navn til meg?
Hva skjer?
Det går bra.
Jeg er også redd.
Ja?
Takk skal du ha.
Ditt avsluttende innlegg er notert.
Sier forsvaret seg ferdig?
Jeg spør igjen.
Sier forsvaret seg ferdig?
Jeg vil gjerne henvende meg til retten
-på mine egne vegne, om jeg får lov. -Eugene.
Jeg tillater det.
Slik jeg ser det, har jeg levd på lånt tid
i godt over et tiår nå.
En som meg burde møtt sin skaper
allerede den første dagen da ting begynte å gå i oppløsning.
Og jeg ville ha gjort det uten hjelp fra venner.
Venner som ikke bare har forandret meg,
men forandret hjerte og sinn til så mange andre.
Jeg er overbevist
om at min skjebne
ikke vil avskrekke dem fra å fortsette med det,
fra å hjelpe andre til å finne motet til å gjøre det som er riktig.
Jeg har ikke alltid vært et godt menneske.
For en tid siden var jeg del av en gjeng
som pleide å...
...gjøre noen fullstendig uanstendige ting.
Og jeg så en annen vei.
Jeg verdsatte orden og sikkerhet over alt annet.
Men jeg skjønte snart at
selv om det ikke var jeg som svingte balltreet,
hadde jeg likevel blod på hendene.
Jeg visste hva som skjedde.
Min passivitet gjorde meg skyldig,
og jeg hatet meg selv for det.
Så jeg gjorde noe.
På min egen lille måte forandret jeg verden.
Og jeg forsto at én person kan gjøre det.
Og noen ganger trengs det bare at én person
gjør det.
Takk.
Det var alt.
Forsvaret sier seg ferdig.
Samveldet finner Eugene Porter
skyldig i overlagt drap.
Dømmes til offentlig henrettelse innen en time.
Opp!
Utenfor!
Alle, nå!
-Kom igjen! Gå! -Hva skjer?
Kom igjen! Gå!
Kom igjen!
Ikke rør meg!
Utenfor!
Hva skjer?
Gå! Nå!
Annie?
Hvor tar de ham med?
Kom igjen, gå!
Det er en forræder iblant oss.
En som tror reglene ikke gjelder ham.
Denne fangen har innrømmet å stå i spissen for et opprør.
Tvilen vil komme medsammensvorne til gode.
Jeg er sikker på at de ikke handlet av egen fri vilje.
Så bare han vil bli straffet.
Men det er viktig at dere alle er her for å se.
For å huske.
-Negan. -Nei! Nei!
Nei, Annie, ikke gjør det!
Det går bra.
Jeg elsker deg.
Få ham på kne.
Hva i helvete? Hva skal vi gjøre?
Dette er det som skjer når man glemmer sin plass.
Innta stillingene.
Nei! Ikke la ham gjøre det!
Nei! Nei!
Du... Hør på meg.
Du kan ikke gjøre det! Vær så snill!
Klare.
Vær rolig.
-Stans! -Legg an.
Det er ingen martyrer her.
-Slipp! -Nei!
Det var ikke avtalen!
Ta meg!
Du skal føle denne straffen!
Det var ikke det du sa!
Nei! Ta meg!
Bare meg!
Klare.
Du.
Du har familie.
Ikke gjør dette.
Vær så snill.
Klare, sa jeg!
La henne være! Ta meg!
Legg an.
Vær så snill.
-Hva gjør du? -Jeg vet ikke.
Jeg beundrer tapperheten, fanger.
Skyt dem alle.
Dere trenger ikke å gjøre dette!
Verden er ødelagt, men vi trenger ikke å være det.
-Nei! -Nei! Kelly!
-Nei! Nei! -Kelly!
Hei!
-Stans! -Hei!
Nei! Kelly!
Connie!
Hjelp! Hjelp!
...hold kjeft!
Hjelp!
Du snakker så mye. Vær så snill, hold kjeft.
Mamma!
Hershel!
-Går det bra? -Ja.
Coco! Er hun der?
Carol, er hun her?
Vi sjekket alle de andre husene. Hvor er hun?
-Hershel, var hun sammen med deg? -Nei.
Jeg vet ikke hvor hun er.
Negan! Ikke drep ham!
Hvor er datteren min?
Hvor er hun?
Hvor i helvete er hun?
Si hvor hun er!
Hvor er hun?
Du vil miste alt.
Nei!
På tide å ødelegge dritten.