19 TIMMAR OCH ETT INGRIPANDE FRÅN GUD TIDIGARE
Här. Har du allt? Ditt gosedjur?
- Jag är inte ett barn längre. - Nej. Jag glömde det.
Jag vill inte gå.
Det är bara tillfälligt. Jag lovar.
Jag vill hjälpa till.
Jag vet det, Hershel, men inte den här gången.
- Hur långt tror ni? - Ungefär två mil.
Vi borde hinna fram innan det är mörkt.
Vi är tillbaka innan du vet ordet av.
Jag har dig.
- Vad väljer du? - Klave.
Där borta, tack.
Ska du ge oss uppdraget, sir?
Snart nog.
ATOMSPRÄNGNING
- God morgon. - Jösses.
- Jag trodde att du sov. - Jag gjorde det.
Visst hade vi en fin kväll?
- Ja. - Vad läser du?
Fysik. Objekt i rörelse.
Kom.
Bara så du vet,
du är den mest slående människan
jag har träffat i mitt händelselösa liv.
Överdriv inte.
Du är vacker på alla sätt.
Tack.
Jag måste göra mig i ordning.
Om du tvekar över vad jag bad dig att göra...
Jag sa att jag skulle göra det. Men...
Du kan berätta.
Jag kan inte sluta tänka på vad som händer efteråt.
Den här platsen avråder all förändring.
Jag är rädd att de inte kommer att ge sig förrän det är för sent.
Säkrat.
- Rummet är säkrat. - De delar inte på sig.
Säkrat.
- Det kommer de. - Det här är vår chans.
Det är för farligt.
Vi måste ta oss hem.
Det går inte.
Vi är fast här tills vi hittar ett sätt att ta oss ut.
Vi fortsätter norrut, bort från vår grupp.
- Får vi möjligheten tar vi den. - Vad står ni och pratar om?
Vi behöver en paus. Vi har jobbat hårt.
Och hårdare blir det, om det är vad som krävs.
- Har du kollat Charleston än? - Vad finns där?
Det gick ett rykte,
på hustaken, att de köper vapen.
Det kanske är något.
Romano, var är du?
Två mil förbi den senaste utposten.
Vi har säkrat andra platsen och har en kvar.
Uppfattat.
Nu går vi.
- Hornsby kollar till oss. - Vi måste vara försiktiga.
Ja.
- Det kommer närmare. - Ja.
Mamma?
- Jag mår bra. - Nej, det gör du inte.
Hershel.
Allt jag har gjort
och allt jag fortfarande gör är för att ge oss ett val.
Du kanske inte gillar platsen vi är på väg till,
men det är rätt val.
Tills vidare.
Bra.
Ni kom. Den här vägen.
Spännande, inte sant?
Vi är nästan klara.
Du får skalpen av kvinnan som dödade din familj
och jag får göra mitt jobb utan inblandning.
Alla vinner.
Inte alla.
Jag måste se.
Jag måste se att hon är död.
Det kommer du. Kom.
Den har fastnat.
Maggie.
Hej, grabben.
Är du säker att Hornsby och hans män kommer?
Ja. Elijah såg några av dem
åtta km utanför våra murar i natt.
Vad tror du?
Du hjälpte oss, och jag är tacksam.
Jag passar gärna grabben.
Men Annie, min fru, är gravid.
Jag tänker inte sitta
i en håla medan du är ute
och räddar ett skithål som inte är värt att rädda.
- Börja inte. - Han har rätt.
Hilltop kanske inte är värt det. Människorna är det.
Det här kriget som jag startade med Hornsby
är inte över förrän jag avslutar det.
Och det kommer du.
Men jag vet också
att du är i Lances korshår, så...
- Därför följer jag med. - Nej. Jag avslutar det.
- Vi kan hjälpa dig. - Nej. Snälla.
Ni måste stanna här, med Hershel och de andra.
Håll dem borta från Hilltop tills att det är över.
Han litar inte på mig.
Men jag börjar göra det.
Du räddade honom, vid Riverbend.
Vad som än händer,
och vad som än har hänt, så glömmer jag det inte.
Du är modig, Maggie Rhee.
Jag hjälper dig och pojken.
Annie.
Han väntar på dig när det här är över.
- Jag lovar det. - Tack.
Om det inte är ett tecken från han där ovan...
- Har du nått den andra platsen? - Säkrar den nu.
Avsluta och kom sedan tillbaka.
Uppfattat, sir. Vi kommer tillbaka.
Gör klart här, sen går vi hem.
Okej. Jag tar täten.
Omringa dem.
Vänstra flanken. Täck mig.
Rör mig framåt. Täck mig.
Håll koll åt vänster.
- Var är Hornsby? - Dra åt helvete.
Det är ditt val.
Sexton km bort.
Han ville säkra fältet.
- Säkra fältet? - Lämna endast allierade bakom.
Maggie.
Är du där, Romano?
Han är inte här längre.
Utgå! Nu!
Och när världen föll,
samlade vi de utspridda bitarna och satte ihop dem på nytt.
Det var inte lätt eller perfekt.
Men vi hittade ett skäl att leva,
när allt utanför dessa murar var dött.
Max?
Är allt okej? Du ser frånvarande ut.
Nej. Inte alls.
Berätta om något är fel.
Jag förstår. Du måste alltid vara stark.
Visa aldrig några känslor.
Men vem kan vi visa dem för, om inte varandra?
Jag uppskattar det, Pamela. Men jag mår bra.
Revisorn skickade över budgeten för Founder's Day
- Vi har ett överskott på 50 000. - Toppen.
Jag tänkte föreslå något.
Vad sägs om en stipendiefond för mindre lyckligt lottade?
Jag satte ihop ett förslag. Är det okej?
Självklart. Jag gillar hur du tänker,
men alla extra pengar går tillbaka till tillställningen.
Det är vår största dag på året.
Jag förstår.
Du borde gå. Du har middagen klockan fem.
Ja. Tack.
Vad hade jag gjort utan dig, Max?
Du går väl också snart?
Ja.
Hej.
Förlåt. Jag menade inte att skrämma dig.
Hej, Sebastian. Nej, det gjorde du inte.
Kan jag hjälpa dig med något?
Ja. Är mamma arg på mig?
Jag frågar efter henne, men jag hör inget...
- Det var hektiskt idag. - Jag måste prata med henne.
Hämta henne, är du snäll.
Hon är på en jobbmiddag, men jag kan berätta att du var här.
Berätta att jag var här?
Ja. Gör det.
Hennes enda barn!
Vilket skitsnack.
Förlåt, Sebastian, men jag var på väg...
Du slutar aldrig. Jobba. Jobba.
Du tar till och med det hem.
Jag tar det. Det är okej.
Jag blir alltid så klantig efter för många kaffe.
Ja.
Fattigmannens drog.
Koffein.
Hornsby syns inte till.
Han får alltid någon annan att göra grovjobbet.
Se om vi kan hitta några av deras vapen.
Vi följer spåren till deras läger och avslutar det här.
- Är du redo? - Ja.
Då kör vi.
Marco!
Ner.
Nej. Marco.
- Gå. - Gå!
- Hur många? - Tre.
Var är du, Leah?
Vad fan var det?
Jag drog ut dem. Jag gör det på mitt sätt.
- Mina män dog. - Sånt händer.
Vi täcker en yta på tre mil.
- Vi hittar dem. - Bäst för er.
Hans trupper är här. Han måste vara nära.
- Ja. - Odöda med.
- De har gillrat fällor för dem. - De är inte för dem.
Vad är det?
Leah.
Vi borde dela upp oss.
- Är du säker på att det var hon? - Ja.
Gå. Jag leder bort dem.
- Jag lämnar dig inte. - Jag förlorar inte er med.
Vi klarar oss själva.
Vi leder också bort dem
och när alla är trygga möter vi de andra.
Jag hittar er. Gå.
Tyler Davis är med på listan.
Kvinnan Rosita försökte hjälpa finns också med.
- Över 200. - Vad är dessa siffror?
Koder, kanske koordinater.
Är det var de gömmer folk?
Varför skriver vi inte om det?
Inte än. Jag behöver bevis.
Något stort, en nyckel för att knäcka koden.
Tills vi har det kommer jag att skriva om Sebastians rån
och använda det mot Pamela.
När alla får veta att hon inte är på deras sida
kommer de att ifrågasätta allt om det här stället.
Därav det tidigare nämnda upproret.
Nej. Det är okej.
Jag bad honom att komma.
- Hej. - Ursäkta att jag är sen.
Jag försökte hitta fler.
Jisses.
Jag sa att vi behövde fler för att få ut artikeln.
Jag har ett helt nätverk som står redo.
Ska vi göra det här?
Låt oss börja.
Jag har väntat länge på det här.
Jag vet vad du vill.
Jag ville det själv.
Du kan inte döda mig. Det vore för lätt.
Om det var vad du ville, hade du redan gjort det.
Du vill att jag ska lida, känna allt du kände,
all smärta,
du tror att det kommer att lindra din egen smärta.
Det kommer det inte.
Du har fel. Det är inte bara du.
När jag är klar,
kommer alla du älskar att vara döda.
Det gör oss kvitt. Jag tog din familj, du tar min.
Naturen har ett sätt att lösa dessa saker.
Det är inte naturen eller ödet. Det är vi.
Det var mitt val att döda ditt folk.
Det här är ditt val, Leah.
Gör det.
Du vill göra det.
Gör det.
De är där inne.
Upp med dig.
- Sir, är ni okej? - Släpp det. På andra sidan.
Vem täcker mig? Skjut inte!
Nu tar vi allt.
Pamela MILTON LJUGER för er
VÄLKOMMEN TILL ALEXANDRIA
SAMVÄLDET
Översättning: Victor Ollén