Alla dörrar är nog fastrostade.
Var är Maggie?
Hon var bakom mig.
Hjälp mig upp.
Du kommer dö där ute.
Hon skulle bli förbannad om du försökte.
Hon vill att vi fortsätter.
Vi måste få upp den där dörren.
Vi får gå från vagn till vagn tills vi når loket,
sen kan vi hoppa av.
Sen fortsätter vi.
Se upp.
DET KOMMER TA OSS ALLA
SANNINGEN LJUGER
Fattar du vad det betyder? Bildväggen.
- Samväldet... - Det var en liten bild
på dig, så din bror hade den i sin plånbok.
Han hade plånboken på sig
under apokalypsen, kanske i tio år.
Vem gör det? Han låter grym.
Vad?
Och det du sa.
Vad är planen?
De har struktur, lagar.
Någon här bestämmer och jag ska prata med den personen.
Är planen att prata?
Ja, jag tänker kräva resultat.
Vad?
Inget, det är bara... Det är din bror.
Kan du vara kall?
Jag var advokat. Det kommer naturligt.
Jag älskar min bror,
men jag hade inte sett honom på länge före allt det här,
och jag antog... Det spelar ingen roll.
Det är bra så länge jag kan prata med dem...
Var normal.
Det var hon från igår.
Såg du hur hon tittade på oss? Hon vet.
Vi klarar oss. Ingen vet att vi försökte fly, tro mig, då hade vi...
Ezekiel är borta.
Innan ni ställer nästa fråga:
Jag har letat överallt.
Ingen säger något. Någon tog honom.
Någon vet vad vi gjorde. Han är den första att falla.
Innan ni ställer ännu en fråga:
Jag vet inte hur jag vet, men jag har panik.
Han förargade nog den stora snubben.
Varför gjorde han det?
Vi borde prata med dem.
Berätta vilka vi är, var vi kommer ifrån.
För sista gången, Eugene, prata inte med de som bestämmer,
annars hamnar du i en situation där du måste det,
så håll dig till historien.
Vad ska vi göra?
Va? Lugna dig.
Kall.
Har ni en av våra?
Vad har ni gjort med honom?
Berätta var han är.
Lugna ner er, frun.
Jag vet inte var er vän är.
Den här konversationen är poänglös.
Jag vill prata med någon som kan ge mig svar.
Vem jobbar du för?
Vill du prata med min chef?
Ja. Vi vill prata med chefen.
Pappa, du sa att vi skulle fortsätta om vi inte såg dig på en vecka
Mamma lyssnade inte
och letade. Det har gått tre veckor, vi ska gå snart.
Jag passar Jesse och sätter på radion varje dag kl. 10.
Vi ses snart. Kramar Tom och Jesse.
Kom här, Hund.
Kom här!
Kom här.
Hund!
Varför är du här?
Du har redan blivit utvärderad.
Tror ni att ni har utvärderat mig?
Nej, kära ni.
Jag har utvärderat er.
Du vet inget om...
Er gemenskap är stor och organiserad.
Ni har en byråkrati och ni är en del av den.
Du hade nog ett liknande jobb innan världen föll.
Jag skulle gissa på rättspsykolog.
Du kanske var akademiker. Forskare?
Er roll är att bedöma hoten mot er gemenskap.
Ni frågar vilka vi var för någon ovan er har bestämt
att det är ett bra sätt att bedöma vilka vi är.
Så ni ställer oss frågor,
prövar vår känsla för gränser med frågor om våra toalettvanor.
Ni grillade en av mina vänner på grund av en tvådollarsedel,
vilket får mig att tro att er valuta är dollar,
och att ni behöver kontrollera mängden i omlopp.
Ni använder bekanta pengar som en psykologisk taktik
för ni vet hur mycket folket saknar den gamla världen.
Ni vill förstå vad vi är kapabla till
och om vi kan hjälpa er gemenskap,
eller om vi kommer att vara en börda,
men sanningen är att ni också måste rättfärdiga er existens.
För är det inte mer värdefullt
att ha någon som kan ta ut soporna
och hålla borta sjukdomar,
än någon som kan skriva frågor
med tanke på
att ni bara måste förlita er på er magkänsla
huruvida personen mittemot er
tänker mörda er i sömnen.
Men ni båda följer reglerna.
Jag var advokat.
Jag gillar regler.
De bringar ordning i kaoset.
Det betyder att ni behöver mig.
Jag tror att min bror, en hjärtkirurg,
lever i Samväldet och letar efter mig.
Jag vill ha påskyndad behandling av min grupp
enligt era asyl- och invandringspolicyer.
Var gick du i skolan igen?
Grundnivå på Oxford,
doktorsexamen på Harvard, som ni vet.
Ska jag gå igenom mina yrkesreferenser igen?
Kaffe.
Kan du sitta stilla,
du gör mig nervös.
Jag kan inte hjälpa det. Vi har väntat
och jag måste gå på toa.
Jag borde inte ha sagt något. Strax tillbaka.
- Vi delar inte på oss. - Eugene,
om snubben i orangea dräkten
gick in med en kaffe
måste det gå bra för Yumiko, eller hur?
Hon kanske är ute när jag kommer tillbaka.
Har ni toalettpapper?
Jäklar.
Jag är förväntansfull.
På mitt tre. Ett, två...
Ni kan väl ta den där?
Om ni blir trötta tar vi över.
Är det taket?
Walkers.
Under oss.
Det är morsekod. SOS.
Jag halkade, han såg och lämnade mig att dö.
- Och? - Erkänner du det?
Du försökte döda henne.
Nej, hon var i fara och jag hjälpte henne inte.
Det är stor skillnad.
Vilka här kommer att hjälpa dig nu?
Du behöver inte fingrar för att räkna till det.
Hon pratade precis om att mörda mig.
Förr snarare än senare.
Trots det är jag skitstöveln
för att jag inte riskerar livet för henne?
Jag har varit en tillgång för varenda en av er.
- Hjälpte det att bränna ner Hilltop? - Jag dödade Alpha.
Jag hjälpte till.
Om jag inte hade gjort det,
hade alla här varit döda.
Jag gjorde vad som krävdes.
Okej? Jag försöker.
- Jag tror dig inte. - Detsamma.
Nicka och det händer,
vi kan ta oss igenom staden utan honom.
Hjälp!
Hjälp mig någon!
Låt honom vara.
Hjälp!
- Hjälp! - Gage?
- Vad har hänt? - Vi gick vilse i tunnlarna.
Det finns walkers överallt.
- De kanske... - Hur hamnade han där?
Jag öppnade en dörr på andra sidan.
Stängde du den?
Gage.
Den här verkar lösare. Hjälp till, Sasquatch.
- Öppnar vi den, tar de sig in. - Han är där.
- Jag vet det. - Åt helvete med dig.
Alden!
Kom igen.
Är du galen? Flytta på dig!
Maggie.
Maggie!
Öppna dörren!
Jag är ledsen.
Jag gjorde fel och jag är ledsen.
Jag vill ha en ny chans.
Jag gör inte om det.
Jag ska bättra mig.
Vi kan få upp dörren, Maggie.
Maggie!
Vi har inte nog med ammunition för dem.
Släpp det.
Jag är ledsen, jag kan inte.
Lögnare.
Ursäkta, jag väntar på min vän Yumiko.
Hon är i det där rummet.
Jag undrar om ni kan säga
- när hon är klar. - Ingen är där inne.
Men jag såg
min vän gå in där med de två utfrågarna.
Jag har inte sett henne gå ut. Kan du kolla...
Ingen är där, sir.
Min andra vän gick på damernas...
Vilken vän?
Du måste gå... nu.
Vad är det?
Dåliga minnen.
Av vad?
Ni vill inte titta på honom. Varför?
Varför tittar ni inte på honom?
Det är bara skalet av en död ynkrygg.
Trevligt, fader.
Han var rädd.
Han förtjänade inte att dö så.
På värsta tänkbara sätt.
Det finns värre sätt.
Mycket värre.
Innan jag hittade Elijah och hans folk...
Jag och Hershel var ensamma länge.
En dag hittade vi en bräcklig gammal man,
han satt knäböjd vid en vält kundvagn.
Den var full av kläder
menade för hans söner och döttrar,
han bad oss om hjälp att få hem dem.
Han skulle ge oss mat som tack.
Jag visste att han ljög.
Men jag var utsvulten...
...och Hershel med.
Vi följde honom tillbaka hem.
Jag höll en kniv mot hans hals, och kände i hans fickor.
Jag hittade kloroformtrasan han skulle använda på mig
och stoppade den i hans mun.
Sen gick vi in i hans hus,
jag låste in min pojke i ett rum
och jag sökte igenom huset.
Det fanns tre...
...deformerade...
Jag skulle inte kalla dem män.
De kom efter mig.
Men jag tog hand om dem.
Sen var huset tyst
förutom ett dunkande ljud
som kom från vinden.
Jag trodde att de hade folk bundna där uppe
som försökte ta sig loss.
Jag gick fram till dörren i slutet av hallen,
jag öppnade den och såg en trappa.
Högst upp i trappan såg jag en skugga...
...gungandes fram och tillbaka.
Jag trodde att det var ett djur.
Plötsligt föll den ner för trappan.
Den hamnade vid mina fötter.
Det var en walker som en gång varit en kvinna.
Hennes armar och ben...
...hade skurits av, hopsydda.
Inga ögon, ingen tunga.
Hon väste
genom ett öppet, kauteriserat hål i halsen
där hennes stämband hade slitits ut.
Hennes mage var rund och full.
Vad som än fanns där i försökte ta sig ut.
Det fanns tre till precis som hon på övervåningen...
...men deras hjärtan slog fortfarande.
Vet ni vad det absolut första
jag tänkte var?
Om de lever måste det finnas mat här.
Jag tog hand om dem.
Sen hittade jag maten, massvis av mat.
Hershel och jag fyllde vagnen och sen gick vi.
Jag känner inget när jag berättar det här.
Förstår ni?
Det är vad som finns där ute.
Jag förlorade något när jag såg det,
och jag tror inte att det var så illa.
Det har gjort allt mycket klarare.
Det vi har i Alexandria,
det vi hade i Hilltop och Meridian,
det är sällsynt.
Det måste det vara...
...jämfört med vad som finns där ute.
Är det inte det...
Då hade vi tur.
Det betyder att ingen har listat ut det.
Ingen har gjort det... eller kommer att göra det.
Hund?
Hjälp mig, Daryl.
Kom igen.
Duktig kille.
Hur illa är det?
Inte bra.
Gick du upp?
Ja.
Dum idé.
Gage är borta.
Var är ammunitionen?
Den är också borta.
Sluta! Slösa den inte på mig.
Här. Det är allt jag har.
Säg till barnen att jag dog modigt.
Den är blockerad.
Gå.
Hallå!
De kommer från den här sidan!
Backa!
Tyst, vännen.
Kom igen.
Skynda er!
Göm er!
Vad har ni gjort med mitt resesällskap?
De bearbetas.
Menar du administrativt?
Eller menar du till kött?
Jag måste få veta.
Jag vill träffa dem.
Gillar du att vara nervös?
Nej.
Bara en sak får mig att känna något.
När jag är där ute och slåss mot de döda
och magentasvärmen.
Då känner jag något.
Och inte på ett dåligt sätt.
Torka av dig.
- Jag tror... - Du kan inte ljuga.
- Jag... - Ljug inte.
Det tänkte jag inte.
Inte?
Nej.
Det får mig att gilla dig.
Fortsätt så, det kommer hjälpa dig. Annars...
Förstår du?
Använd dina ord.
Ja, sir.
Bra.
Så,
jag vet att du döljer något.
Du vet det.
Jag ska ställa dig två frågor.
Du ska ge mig två svar.
Gör du det, så får du gå.
Du får träffa dina vänner igen.
Allt kommer att bli bra.
Så enkelt är det.
Redo?
Var ligger er koloni?
Och varför var ni på tågstationen?
Jag vet om du ljuger, Eugene.
Okej.
Du har rätt.
Jag har dolt något.
Jag ville prata innan det här,
men jag visste inte vad mina vänner skulle tycka.
Jag har inte alltid varit en känslomässig man,
men mina 10 000 timmar av död, förlust och rädsla
har öppnat mig lite.
Under våra resor hittade jag den här radion.
Natt efter natt satt jag och pratade ut i tomheten,
och höll fast vid: "Tänk om?"
Som dårar gör,
och jag är en dåre.
En natt svarade en röst från tomheten.
En vacker röst.
Vi pratade och hon...
...verkade tycka om mig.
Vi pratade om tågmuseer, glasstrutar och vi skrattade.
Vi sjöng Iron Maiden.
Sen ville vi träffas.
Mina vänner följde med till stationen i tron att vi skulle fråga
vem som än dök upp om hjälp,
för de hade inte följt med annars.
Allt jag kunde tänka på var Stephanie.
Så ja, jag ljög.
Jag har ljugit hela tiden för jag ville inte förlora
de tre vänner jag har i världen.
Jag ljög för Stephanie om att vara från en stor koloni
för jag var rädd att hon inte var vem hon sa att hon var,
att hon kanske var en femme fatale som lurade in ett sorgset hjärta.
Jag har inte direkt haft tur med romanser.
Jag har inte lätt för relationer,
speciellt inte med det motsatta könet.
Jag är oskuld,
trots att jag har sett handlingen fler gånger än jag vill erkänna.
Tack för att du inte skrattar.
Jag var...
Jag hoppades att efter en lämplig period av uppvaktning,
skulle Stephanie kunna ändra min föga avundsvärda status
för innerst inne hoppades jag
att hon kanske var min första sanna kärlek.
Men nu har jag tvingats erkänna det här
och jag är förödmjukad.
Om Stephanie får veta
att jag ljög för henne
kanske hon inte vill ha något med mig att göra.
Så här är jag.
Lättad att få ut det,
för allt annat jag har sagt fram till nu
har varit den förbannade sanningen.
Eugene.
Okej. Släpp ut det.
Jag trodde... Vart tog de dig?
Till sjukstugan.
De ångade mitt ansikte och gav mig en äcklig örthostmedicin
och jag somnade.
Spetsade de hostmedicinen?
Nej. De tog ut lyktan ur mitt rum och jag somnade.
Läkarna tittade till mig,
sen lät de Yumiko komma på besök.
De tog oss till ett vänterum med prinsessan,
och sen tog de oss hit.
Tack gode Gud att du är här. Vi var oroliga.
"Enligt avsnitt 114A i de nya artiklarna i den Ständiga unionen
"med hänsyn till traditioner som fastställs i artikel 1, avsnitt 8
"i den befintliga konstitutionen och artikel 14 i UDHR-konstitutionen,
"har ni slutfört inledande bearbetning
"och beaktande av asyl och medborgarskap
"i dessa Enade samhällen."
När ni går genom dessa dörrar
kommer ni att ledas till orienteringen.
Välkomna till Samväldet.
Jag gick på West Point, skitstövel.
Jag förstår inte. Varför ändrade de sig?
- Vad... - Ifrågasätt det inte. Vi är inne.
Vem av är er Eugene?
Hej.
Jag är Stephanie.
- Vad är det? - Ett brev från
en unge till sina föräldrar.
Gammalt.
- Hittade du det? - Ja, i tunneln.
Hittade du något mer?
Samma som det ni såg.
Beger vi oss av?
Vi måste ta en omväg först.
- Arbor Hills. - Vad är det?
En dold lagerdepå.
Georgie ordnade dem ifall vi stötte på problem
när vi letade efter överlevande.
Det finns ammunition, mat, vapen.
Vi vilar där, fyller på och beger oss till Meridian.
Radiotornet markerar det området.
- Vet du var det är? - Ja.
Kom igen.
Kom igen, kompis.
Det har gått åt helvete sen jag var här sist.
Vi går tillbaka. Vi kan ta oss igenom...
Översättning: Victor Ollén