- Kunde du inte ha gjort det tidigare? - Varför det?
- Kom, min familj finns inåt land. - Och vapnen?
Allt finns där.
- Jag måste tillbaka. Kan vi gå? - Jag kan ju inte komma tomhänt.
- Det skulle frugan inte gilla. - Herregud...
Den här täppan är hennes barn. Den har örter och teer för allt.
- Smärta, nerver, sömn... - Har du nåt för fokus och snabbhet?
- De där viskarna tycks jaga upp dig. - Många liv står på spel.
Var är vapenförråden du pratade om? Är det här ett av dem?
Nej, det är bara ett gammalt labb. Byggnaderna är lite skadade.
Vilda djur tar sig in ibland så det är bäst att hålla sig borta.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET BLINDGÅNGARE
Mina ungar skulle löpa amok härinne.
Min son tycks tro att sjömännen begravde en skatt i silorna.
Jag kan knappt hejda honom från att klättra upp och hoppa in.
Grabben är fem år.
Han är precis som sin mamma.
Har de väl bestämt sig för nåt så kan inget stoppa dem.
Jag minns en gång...
Skippa skitsnacket. Var fan är din familj?
När jag sa att jag måste hem till min familj så menade jag det.
Jag lovade henne när vi gifte oss. "Blommor varje dag. "
Och det berättar du först nu?!
Jag... Det är svårt att prata om.
Jag tycker inte om att ta med folk hit. Jag litar inte på dem.
- Jag var rädd. - Finns det ens några vapen här?
- Jag lovade ju att hjälpa dig leta... - Jag kan hitta dem själv.
- Ön är inte säkrad. - Det menar du inte?!
Den var det innan de andra kom hit. De förde med sig våId.
Med det kom sjukdomen. Den dödade min familj.
Vi fick aldrig så många monster här så jag blev aldrig särskilt bra på...
...att göra sånt som du gör. Du är skicklig med svärdet.
Vad är det du ber mig om?
Min familj är kvar därinne.
Min fru och mina barn...
Det var därför jag bad dig komma hit.
Jag behövde dig.
Helvete! - Förlåt...
Vad ska vi göra?
Följ mig och håll dig nära.
Göm dig bakom den där. Nu!
Tack.
Jag ville att de skulle få ta med sig nåt som de älskade.
Jasmine älskade den där boken.
Jag vet att det här är svårt men jag måste tillbaka.
När jag hade det svårt brukade min fru hjälpa mig igenom det.
- Utan henne vet jag inte vem jag är. - Det kan du fortfarande ta reda på.
Jag ville fråga dig.
Det var länge sen jag hade anledning att tacka nån.
Tacka mig inte. Visa mig bara det jag kom hit för, sen ger jag mig av.
Nej, det börjar bli sent och det är ebb.
Båten tar sig kanske inte igenom kanalen.
- Du borde nog stanna över natten. - Håll din del av avtalet, Virgil.
Det börjar bli mörkt och vissa av byggnaderna är inte säkra.
- Kan vi göra det här imorgon? - Vi gör det så fort vi vaknar.
Håll er stilla. Tyst, allihop.
- Är det han? - Jag vet inte.
- Vad är det där? - Jag vet inte. Tyst.
- Rör er inte. - Det är kanske inte han.
- Inte vet jag. - Håll er lugna.
Rör er inte.
- Virgil! - Kunde du inte ha väntat?
- Stället är ju inte säkrat. - Virgil, öppna!
Jag litade på dig, men du förstörde det.
Öppna dörrjäveln, Virgil!
Virgil!
Fan också!
Förbannat!
Lugna dig.
- Hallå? - Vi har försökt prata med dig.
- Hur länge har jag varit härinne? - Kanske en dag.
En dag?
Varför svarade ni inte första gången jag ropade?
- Ibland får han vredesutbrott. - Då är det bäst att vara tyst.
Känner ni till byggnaden? Hur ser den ut?
- Försök inte rymma. - Hela stället är riggat.
- Hur ofta kommer han hit? - Så sällan som möjligt.
Han vill helst inte se oss.
Celeste och jag forskade tillsammans med Virgil. Vi skrev rapporterna.
- Jag skurade golven. - Hon assisterade oss.
- Bodde ni här och kände varann? - Ja, vi var Virgils vänner.
Vad gick snett?
Eftersläntrare brukade komma hit med båt och vi släppte in alla.
En kväll gick det riktigt illa. Maten började ta slut och det blev bråk.
- Nån drog kniv och en nykomling dog. - Virgil hann inte dit och fick panik.
- Han sa åt oss att låsa alla dörrar. - Han visste inte.
- Virgil visste inte. - Visste inte vad?
Hans fru och barn var därinne.
- Så han blev knäpp... - Han blev sig aldrig lik.
Vi har varit här ända sen dess.
- Allt väl? - Det kommer att bli det.
- Jag tänker inte stanna länge. - Du behöver vila.
- Ät nåt. - Maten bör vara okej.
- Spar på krafterna. - Annars kan du inte döda honom.
Du har inte sagt vad du heter.
Jag heter Michonne.
- Bra att du åt. - Öppna dörrjäveln!
- Det kan jag inte. - Varför inte!
Då dödar du mig. Det vet jag.
Som man sår får man skörda, din skithög.
Jag vill inte bråka. Jag vill att du ska förstå.
Den här ön har en gåva.
Den kan hjälpa dig på samma sätt som den hjälpte mig.
Vad i helvete har du gjort?
- Vad har du gjort...? - Spikklubba.
Den ger ett fint te. Lugnande.
Jag vill att du ska se.
Du tror inte att jag ser det, men det gör jag. Du lider, precis som jag.
- Du behöver frid, precis som jag. - Som du?
Nej, jag drogar inte folk och slänger in dem i celler.
Du har sagt det. Vi har haft det samtalet tre gånger.
Du måste lyssna på mig. Tänk på min dotter och min son.
Jag sa själv samma sak, men ingen lyssnade.
Allt jag gjorde var för att skydda min familj.
- De är säkert stolta över dig nu. - Mitt barn och min familj, då?
Du är ingen ängel.
Jag fryser så... Det är kallt...
Föreställ dig solen.
Låt medicinen verka.
Siddiq...
- Du skulle skydda oss. - Jag gjorde mitt bästa.
- Du lät mig dö. - Nej!
Och Rick och Carl...
Vad ska hända med Coco och min familj?
- Du tillhör min familj! - Det är så här det känns...
...att tillhöra din familj!
Sluta!
Siddiq?
Sluta kämpa emot.
Hon väntar.
ERIN, VI FÖRSÖKTE NÅ STONE MOUNTAIN
Hallå!
Hjälp!
Hjälp! Snälla!
Kom igen, nu drar vi.
Snälla, hjälp!
Vad har vi här, då?
Jäklar, alltså. Den här bruden har stake.
- Jag vill inte ha nåt bråk. - Då borde du inte ha försökt slå mig.
Eller så borde jag inte ha missat.
Jag är inte mycket för att rädda folk längs vägarna.
Särskilt inte såna som försöker döda mig.
Men jag måste säga att jag gillar dig och din rejäla kvinnostake.
Dessutom vore det synd att ha ett så fint svärd utan att orka använda det.
Negan var namnet.
Ole...
...dole...
...doff...
Nä. Jag skojar bara, era jävlar.
Jag tänkte sköta nästa bit själv men min högra hand-tjej Michonne-
- är inne i ett grymt stim numera och vem är jag att stå i vägen?
Önska dem ett gott nytt år från oss.
Ni visste inte vilka de var...
...eller varifrån de kom.
Ni visste inte ett skit om dem!
Men ni dök upp mitt i natten...
...och slaktade dem ändå. I sömnen.
Som ynkryggar.
Kom ihåg...
...att du orsakade det här. Det som händer härnäst...
...är ditt fel.
Välkommen till den nya världen.
Mår du bättre?
Snart, så.
- Michonne! - Lämna oss inte! Michonne!
Fan också...
Jag tänkte be dig hjälpa mig. Jag ville släppa dem-
- men var rädd att de skulle döda mig.
Men du hittade dem och då visste jag att du också tänkte döda mig. Förlåt!
Ett förlåt räcker inte!
Hon sa alltid vad jag borde göra, men när hon dog visste jag inte längre.
Jag kunde inte släppa iväg dig men ville inte döda dig.
- Ur vägen, Michonne! - Du har också skäl att döda honom.
Ja, det har jag.
Gör det, eller flytta dig.
Titta på honom.
Han är skyldig er mer än han nånsin kan gottgöra.
Att ta hans liv...
...innebär bara att ni förlorar mer av er själva.
Det gottgör ingenting. Men att visa nåd ger er nånting.
- Då får ni nånting. - Vadå?
Frid.
Det finns inget här. Jag har kollat varenda byggnad, även de skadade.
- Det finns inte ett skit nånstans. - Du har inga skäl att tro mig...
- ... men jag Ijög aldrig om vapnen. - Du sa att du hade sett dem.
Jag kan visa var de finns. Varför skulle jag gå in i dem?
- Du får allt komma med nåt bättre. - Det kan jag inte.
Ibland hittar vi nån kvarglömd granat, men aldrig fler än...
Jag.
- Jag hittar kvarglömda granater. - Jag tänker inte återvända tomhänt.
Ta vad du vill och lös min skuld till Oceanside.
- Du tog risken. - Jag hade inget val.
Jag var tvungen att få veta.
Och det finns inget te, så fråga inte ens.
Vad är det du ser när du trippar?
Lisa, med den där jävla kameran riktad mot alla.
Mina barn.
Jag ser Jasmine vid elden med den där boken-
- och hon ställer en miljon frågor om en värld hon aldrig kommer att få se.
Jag ser Bobby och mig själv titta på stjärnor på annexets tak.
Jag ser himlen.
Jag ville... Jag hoppades att du också skulle få se det.
Det tog ifrån mig min familj. Jag såg helvetet.
Jag beklagar. Den enda värld jag ville ha var en som de fanns i.
- Hur ska jag klara mig utan dem? - Du försöker, som resten av oss.
Kan du försöka hitta mina prylar nu?
Var i helvete hittade du de här?!
De spolades iland.
De spolades upp under stormen. Jag vet inte varifrån de kom!
Michonne!
BRIDGES SKEPPSVARV I NEW JERSEY
Herrejävlar...
Det där är ju du.
Och lilltjejen?
Du visste.
- Du letade efter oss i Oceanside. - Nej.
- Varför skulle jag göra det? - På grund av det här!
- Jag har aldrig sett det där förut. - Varför är hans saker här?
Vad gjorde han här? Du visste hela tiden att den här båten fanns här!
Världen gick under. Båtar spolas iland. Vad vill du att jag ska säga?
Du visste att det inte fanns några vapen! Gillrade du en fälla för oss?
Vad gjorde du?! Vad gjorde du med honom?!
Vem pratar du om?
Jag vet inte vad du tror att jag har...
...eller vem du letar efter...
Men det var kanske inte en slump att vi träffades.
Om de andra hjälper mig så kan vi nog få igång motorn igen.
Om den här personen fanns ombord på båten...
...så kan du kanske hitta honom igen.
- Det lär ta lite tid. - Vår tid har runnit ut.
- De är villiga att ta dig med. - Sa de det?
Det finns bara en båt kvar. Antingen åker du nu eller inte alls.
Efter allt som har hänt... Jag kan inte tro att de skulle göra det.
Ibland är det de mest skadade som är mest förlåtande.
De är fina människor, Virgil.
Och de försöker ge dig en chans, en väg bort från ön.
Jag lovade henne blommor varje dag...
Shoto?
Shoto, är du där? Det är Daito.
Shoto? Finns du därute? Är det nån där?
Jag är här, Daito.
- Jag har försökt nå dig. - Förlåt. Nu är jag här.
- Är du fortfarande med Virgil? - Nej.
Men jag hittade tre personer som jag hjälper hem.
Jag har saknat dig och din bror så mycket.
Mamma!
Nej, använd anropsnamnen för säkerhets skull.
- Daito. Du är Daito. - Hej, älskling!
- Och vem är du? - Jag är "Lille modige mannen".
- Jag älskar det namnet. - Han valde det alldeles själv.
Hur länge har du varit med din syster?
Tant Rosita tog hit mig.
Judith?
- Hur mår Rosita och Coco? - Okej, antar jag. Bättre.
Hur är det därhemma? Har det hänt nåt med viskarna?
Vi slog dem, mamma.
Vi fick nästan hela horden.
Alpha kan inte skada oss längre.
Nu gör du det igen. Du gör jämt det Ijudet när du är orolig.
- Det gör jag inte alls. - Det gör du visst.
Jag hittade en sak. Inte det jag letade efter på ön, men nåt annat.
Nåt som kan vara väldigt viktigt för oss alla.
Vad menar du?
Jag hittade nåt som tillhörde den modige mannen-
- på en plats där han nyligen kan ha varit.
Jag vet inte vad det betyder än, om det ens betyder nåt...
Mamma...
Lever han?
Jag vet inte, raring. Det är det jag försöker säga. Jag vet inte.
Om du tror att han lever så måste du hitta honom.
Nej, inte nu. Ni behöver mig, och med allt som händer i Alexandria...
Mamma, du måste.
Du måste.
Vi klarar oss.
Tänk om han behöver dig ännu mer?
Tänk om han försöker ta sig hem?
Herregud...
Om jag ger mig av...
När du ger dig av, och när du hittar honom.
Okej, okej...
När jag ger mig av för att hitta den modige mannen...
- Vi är vid kusten. - Jag måste gå nu.
"Lyssna på farbror Daryl", jag vet.
Okej...
Okej, älskling. Jag ska försöka.
Jag tänker bege mig norrut.
Jag försöker nå dig på radion varje morgon, så länge jag kan.
Jag ska ta med mig den överallt.
Jag älskar dig och din bror så mycket.
Jag älskar dig också, mamma.
Hämta hem honom. Klart slut från Shoto.
Vänta...
Kan du hjälpa oss? Annars ger de sig av utan oss.
Vilka?
Snälla?
De kommer inte att vänta på oss.
Ska vi hjälpa henne?
Kan du berätta vad du heter?
Följ med.
Översättning: Anders Enerlöv www. btistudios. com