Lystring! Detta är en akut evakueringsorder.
Armén har säkrat centrala Baltimore.
Håll er lugna och följ räddningspersonalens instruktioner.
Snart kommer en lista över skyddsrum och vård-stationer.
Var försiktiga och se upp för nedfallna kraftledningar.
Har ni sökt skydd utanför staden, stanna där och invänta instruktioner.
Gud, jag blir snart galen. Tjugotre dagar... Tjugotre!
Frank, det ordnar sig.
- Vi behöver bara vänta ut det. - Vänta ut vad?
Hela världen går åt helvete, och här sitter vi och låtsas som ingenting.
Pappa, vi kan inte gå ut för då blir vi sjuka.
- Vi måste vänta på doktorn. - Ingen kommer, Lydia.
Pappa skojar bara. Kom här, gumman.
Vi lägger oss. Kom här.
Har ni sökt skydd utanför staden, stanna där och invänta instruktioner.
Denna sändning uppdateras när ny information inkommer.
Jag upprepar: Detta är en akut evakueringsorder.
Jag minns hans blick.
Jag kan fortfarande se den. Hur kall den är.
Eller var...
Varför berättar jag ens det här för dig?
- Då känns det mindre tyst och ensamt. - Jag har aldrig varit ensam.
Mitt folk färdades i grupper med de döda. Jag saknar ljuden och dofterna.
Jag kan inte ljuga. Att gå runt i döda människors hud är rätt vrickat.
Att tro att det här stället inte kommer att gå under är vrickat.
Där är vi oense.
Din pappa är en skithög, precis som min. Du smet ju bara ut.
Är det ens särskilt svårt? Är det många vakter här?
Daryl är inte min pappa. Han vill inte ens vara här.
Han gör bara min mamma en tjänst.
- Dog inte din mamma? - Jag menar min andra mamma.
Hon är tuff. Henne bör man inte bråka med.
Vad hände med din pappa?
Han var korkad. Men min mamma höll mig vid liv och skyddade mig.
Hon är som din mamma.
Henne bör man inte heller bråka med.
Ser du nåt?
Kanske de döda. Kanske inte.
Håll avståndet och håll koll på deras händer. De kan ha knivar.
Skum gångstil - check. Inga vapen - check.
Inga av de maskerade.
- Det var Aldens och Lukes hästar. - Men de syns inte till.
De kanske fick fly. Sök av området efter spår.
Hörni, Connie säger att hästarna skars upp och flåddes med knivar.
Det var inte bara de döda.
Många gångarspår men inget annat. Hästarna kanske gick hit.
- Vi får dela upp oss. - Nej, det är inte säkert härute nu.
Gångarna är inte bara gångare. Flickans mamma kan inte vara ensam.
Hon ljög. De kan vara tre eller trehundra.
Vi återvänder och gör upp en plan. Vi måste ta reda på vad som pågår.
- Och om vi inte gör det? - Det gör vi. Kom nu.
Vill du ha mitt andra ägg? Jag kan rulla dit det.
Du behöver inte ta hand om mig.
Jag försöker bara vara snäll.
Behåll det. Hunger är en gåva.
Varför är du snäll mot mig?
När jag, min bror och min pappa blev hittade var vi också i rätt knäppa.
Det krävdes mycket snällhet innan vi blev som folk igen.
- Tycker du att jag är knäpp? - Hur kan hunger vara en gåva?
Om jag måste förklara kommer du inte att förstå. Det blir aldrig bra igen.
- Enligt vem? - Min pappa.
Vänligen avvakta. Vänligen avvakta.
- Samma meddelande hela dagen. - Vi bör stanna här.
Hur länge? Provianten tar så småningom slut.
- Jag är redo. Ska vi göra det? - Vi följer med.
- Va? - Ta dina grejer. Vi ger oss av nu.
Gå i förväg, ni. Ursäkta oss.
- Vad håller du på med? - Vi sticker härifrån.
- Och Lydia? - Hon följer så klart med.
Det är för farligt. Låt dem gå och se vad som händer.
Visa lite stake. Herregud...
- Mitt barn ska inte bli föräldralöst. - Tror du att jag vill det?
Påstå inte att jag inte bryr mig om mitt barn.
- Vi tänker inte ge oss av. - Din subba.
Pappa, är det snart Halloween? Jag tror att jag har min dräkt.
Jag kan vara ett spöke.
Varje dag är Halloween, raring.
Ser du inte alla dårar som låtsas att det finns nåt att hoppas på?
- Frank! - Visst är pappa för rolig?
- Vad gör du? - Jag har aldrig stått ut med det här.
Men du gillade det. Nu när världen har gått under gör jag som jag vill.
Det var nog din tur, gumman.
- Schack matt. - Mamma, det är ju i schack.
Han sa alltid...
Hon sa alltid så.
Din mamma verkar trevlig.
Ja.
Var det din andra mamma som hittade dig?
- Nej, min andra pappa Ezekiel. - Varför är inte han här?
De leder ett annat samhälle. Det är därifrån jag kommer.
Är det långt härifrån? Vad heter det?
Det kallas Kingdom. Det är ungefär en dagsritt härifrån.
- Vad är det som händer? - Håll käft.
Du ska ut. Kom igen.
Upp med dig! Vad i helvete är det för fel på dig?
Berättar du om Kingdom? Tänk om det finns fler av hennes folk därute?
- Du har ju din familj i Kingdom. - Förlåt, jag trodde inte att...
- Lyssnade du på oss. - Självklart.
Jag, Enid och de andra ville höra vad hon skulle säga.
- Ni utnyttjade mig. - Ja, och det funkade.
Hon är en bra person som blev knäpp därute.
Och hon har rätt om dig. Du är en skithög.
Vill du ha svar kan du skaffa dem själv.
Tänker du döda mig nu?
För ditt öra. Du drar i det, som om du har ont.
Inte? Jag skiter i vilket. Det är upp till dig.
Två av våra saknas, men vi hittade deras hästar.
Halvflådda och halvätna. Vet du nåt om det?
Hur ska jag veta? Jag har ju suttit här.
Vad skulle din mamma göra om hon stötte på några av våra?
Skulle hon döda dem?
Om hon var tvungen.
Släpp mig, det kan vara de!
De gick för elva dagar sen. De borde redan ha varit tillbaka, Matias.
Maten börjar ta slut. Vi ser aldrig dagsljus. Vi måste göra nåt!
Det vi behöver göra är att hålla tyst.
Håll tyst.
Jag kommer att dö härnere. Jag kan inte andas, jag måste ut.
- Matias... - Jag måste ut!
- Stoppa honom! - Nej, Matias! - Hjälp oss, snälla!
Du tar livet av oss alla, din jävla idiot!
Gör vad du vill med ditt liv, men du ska fan inte riskera våra!
Du är svag och patetisk och det finns inte plats för dig här!
Så håll käften! Fattar du det?!
Herregud...
Han brukade sjunga den när jag var rädd. Vilket var ofta på den tiden.
- Hur gammal var du? - Fem eller sex. Vem vet?
Din mamma gjorde vad som krävdes.
Men det måste inte vara på det viset. Det finns många bra människor här.
De hjälper dig om du hjälper dem.
Kan jag få lite vatten?
Vadå, tror du att jag ska slå dig med den?
Det här är idiotiskt. Vi borde ge oss ut igen.
Det har gått får lång tid. Luke kan vara skadad.
Luke klarar sig själv. Alden också, enligt dem.
- Bör vi ta den risken? - Jag klantade mig i Alexandria.
Vi fick en andra chans. Lyder vi inte Tara kan vi förlora allt.
- Det skulle inte Luke vilja. - Han skulle vilja att vi var samlade.
Allihop. Det går att smita ut från Hilltop.
- Jag såg några ungar göra det. - Jag röstar på att vi sticker ut.
Vem mer?
Det gäller faktiskt Luke. Vi håller ihop ända in i döden.
Så tog vi oss hit och så fortsätter vi. Även om det kostar oss allt.
Bra, vi ger oss av ikväll.
Vissas farsor hittade på alla möjliga ursäkter-
- bara för att få spöa skiten ur sina ungar.
Kanske var de fulla, kanske kunde de inte bli fulla...
Bälten är bra, men de här skithögarna är inte så noga.
De använder det som finns tillgängligt.
En fin björkruska duger bra.
Din farsa låter som en sån farsa.
Bortsett från att han sjöng för dig när du var rädd.
Såna farsor gillar när man är rädd.
Men det är det enda i din historia som inte låter som skitsnack.
Du visste direkt vad det här var när jag kom ner.
Och blåmärken på din arm kommer från misshandel.
Så låt mig fråga: Om din farsa är död, vem var det då som gav dig dem?
- Mamma. - Var är hon?
- Var glad att du inte vet det. - Var är hon? Var är ert läger?
Varför skyddar du henne? Du är tryggare här.
Det här stället är inte på riktigt.
Världen förändrades och ni beter er som om den ska förändras tillbaka.
Min mamma vandrar eftersom det är vad de döda gör.
Det är deras värld och vi måste bo i den. Hon gör det hon gör av en orsak.
Slår hon dig av kärlek? Skitsnack.
Nej, det är det inte. Förblir man mjuk så dör folk.
- Han måste ut innan han börjar lukta. - Det är säkrast att göra det imorgon.
- Sant, vi måste kunna se vad vi gör. - Jag instämmer. Är alla överens?
Gumman, är du fortfarande vaken?
Är du rädd?
Kom här.
Det är ingen fara, mamma och jag är här.
Du behöver inte oroa dig.
Allt ordnar sig imorgon bitti.
- Frank, sluta! - Pappa!
Du var bara en liten flicka. Det var inte ditt fel.
Jag var korkad och förtjänade att dö.
Men pappa var mjuk och nu är det han som är död.
Vad skulle han ha gjort, tittat på när hans dotter blev biten?
Kan man inte böja sig så knäcks man. Han knäcktes.
Det stämmer inte. Vi gör saker och ting bättre.
Vi bygger upp det igen. Vi förändrar det tillbaka.
Jaså? Du hör inte hemma här.
Du kanske gjorde det, men inte nu längre.
Du är hård, de är mjuka.
- Du vet inte ett skit om mig. - Berätta, då.
Jag berättade vad som hände mig. Berätta vad som hände dig.
Berätta!
Du kunde ju ha bett om min hjälp.
Daryl! Vart ska du?
Tjejen är för vrickad och ett slöseri med tid. Hon är Taras problem.
Vad kommer att hända med henne?
Brukade nån slå dig också?
En gång hörde jag pappa fråga mamma varför hon klipper håret så kort.
Hon sa att hennes förste man brukade dra i det när det var långt.
Han drog och slängde henne i väggen.
En dag klippte hon av det så att han inte kunde göra det.
Det har väl dröjt så här länge för henne att känna sig trygg igen.
Ibland beter du dig som en kille som slänger in folk i väggar-
-men jag tror inte att det är så.
Du borde inte lyssna på folks snack.
Jag vet att Lydias folk är onda, men det betyder inte att hon är det.
Hon är bara rädd. Du kan visa att det inte finns nåt att vara rädd för.
Du kan göra det. Bara du.
Nej, inte bara jag.
Det här är inte samma spår.
Jo, titta hur de vänder. De döda gör inte så.
Det kan vara våra hudklädda vänner. Håll ögonen öppna.
Vad är det, Miko?
Jag kan inte sluta tänka på Coalport.
Hade vi inte lämnat våra poster så vore vi också döda.
- Vi måste fly. Vi hade inget val. - Jo, om vi hade röstat.
- Vårt val var att inte dö. - Var det?
Eller är det vad vi intalar oss? Se upp!
En massa döingar. Var tysta.
Det är för mörkt och farligt att leta efter Luke. Det här hjälper inte.
Vi kan inte ge upp. Vi älskar Luke. Han tillhör familjen.
- Vi måste gå tillbaka innan... - Hon har rätt.
De har rätt. Vi sticker ut igen när vi har en plan.
Allihop.
Jag minns den sista dagen i Coalport. Jag minns att vi kom ifrån varann.
Och jag minns att det var Luke som hittade mig.
Jag kan inte lämna honom härute. Jag är ledsen, man jag kan bara inte.
Ni två kan gå tillbaka. Jag stannar hos min syster.
Vi klarar oss, jag lovar.
- Hej. - Hej.
- Det är jag, från... - Jag vet. Vad gör du här?
- Skickade Daryl dig? - Han vet inte att jag är här.
Jag sa att jag skulle prata med dig imorgon, men jag kunde inte vänta.
- Varför inte? - Jag vet inte riktigt.
Jag gillar dig. Jag tror att du är en bra person.
Och jag vill visa att det här är ett bra ställe med bra människor.
- Släpper du ut mig? - Bara en liten stund.
Vi måste bara vara tysta och hålla oss utom synhåll.
- Låter det okej? - Ja.
Kom.
- Allt väl? - Ja då.
Vi kan vänta här tills det klarnar.
- Jag åt just en mask. - Ja, det gjorde du.
Kom, vi går.
Se upp för tegelstenen.
Där är sjukstugevagnen. Enid är en jättebra doktor.
- Har ni en doktor? - Ja.
Doktor, smed, skomakare... Vi har allt.
- Hur länge har stället funnits? - Det har byggts upp i över sex år nu.
Och det kommer bara att fortsätta växa.
Såna här ställen borde inte kunna existera.
Mamma sa att de inte kunde finnas. Det var därför vi...
Hysch, det är ingen fara.
- Din far var en korkad man. - Ingen kommer, Lydia.
Världen har gått under. Nu gör vi som jag vill.
Han var mjuk, och nu är han död. Ta då den. Det är så vi överlever.
Hon är en bra person, hon är en bra person...
- Hon är en bra person... - Vad är det för fel?
Sätt mig i cellen igen.
Okej.
Förlåt.
Vänta...
Kan du stanna hos mig inatt?
Snälla?
Hon ville inte vara ensam.
Mitt öra gör ont. Allt gör ont.
Har du kvar de där pillren?
Mamma kommer inte och hämtar mig. Ingen av dem kommer.
Om nån dör eller blir fångad så fortsätter de bara.
Som om de aldrig fanns. Så har det alltid varit.
De undviker stora grupper, såvida de inte har nåt annat val.
Det var därför jag försökte ta reda på allt om er.
För att kunna ge dem nåt när jag flydde.
Annars skulle de inte ha nån anledning att ta mig tillbaka.
Du är hennes dotter. Betyder inte det nåt?
- Vad hände med våra saknade? - Hittade hon dem lär de vara döda.
Jag beklagar.
- Har hon ett läger nånstans? - Nära bron.
Ungefär 1,5 km österut. Men vi...
De stannar inte länge på samma plats.
Historien om din familj... Var nåt av det sant?
Jag trodde att allt var det. Jag behövde tro det.
Men jag trodde fel.
Det var en lögn, men det var inte min lögn.
Mamma berättade det för mig.
Om och om igen, i åratal.
Men innerst inne...
...visste jag vad hon var.
Och jag visste vad hon gjorde.
- Vi måste härifrån! - Va? De är ju våra vänner!
De är inte våra vänner. De är idioter vi fick på halsen.
De har panik och försätter oss i fara. Upp med dig, vi ska härifrån.
- Pappa! - Gå, du. Men Lydia stannar hos mig.
I helvete heller.
Det är ingen fara, gumman. Vänta här tills jag kommer tillbaka.
Jag ska se efter om vi kan ta oss till trappan.
Pappa, gå inte!
Nej, pappa!
Han stod pressad mot väggen, rädd...
Och min mamma var där.
Hon hade den där iskalla blicken. Sen tog hon sin kniv.
- Och sen... - Det räcker nu.
- Vi har hört tillräckligt. - Förlåt att jag inte kunde hjälpa er.
Förlåt att jag slösade bort er tid.
Det gjorde du inte.
Låt mig prata med henne.
Hela tiden har Lydias mamma sagt att det var hennes fel att pappan dog.
- Hur kan en mamma göra så? - Vissa borde inte bli föräldrar.
Vad händer nu? Får hon stanna här hos oss?
Vi får se. Ge henne lite rena kläder. Jag ska prata med Tara om lägret.
Daryl?
Jag är glad att du och mamma är vänner.
- Hej. - Vad hittade ni?
Inget. Det var fel av oss att ge oss iväg.
Jag önskar att vi hade insett det tidigare. Jag borde ha gjort det.
Öppna porten!
Min vakt såg er smita ut. Jag ville inte ta några risker.
Jag fattar varför ni gjorde det.
Men nästa gång du vill ifrågasätta mina beslut-
- kan du väl göra mig en tjänst och prata med mig?
Jag vet inte om jag gör det rätta.
Men jag vill inte att fler ska dö, och det gäller er också.
Herregud...
- Daryl! Magna! - Sätt fart, barn!
Jag är Alpha. Och vi vill bara ha en sak av er.
Min dotter.
Översättning: Anders Enerlöv www.btistudios.com