Nu ska ni dö...
Stick nu.
Stick, jag täcker er.
Dö...
Kom igen, vi drar!
Jag trodde att du var smartare än så. Men tydligen inte.
- Du skjuter mig inte, tjejen. - Jodå, det gör jag.
Jag tänker inte gå tillbaka. Så tryck av om du måste, unga dam.
Vad sägs om att vi går åt varsitt håll och aldrig ses mer?
Vad sägs om "nej"?
När din morsa och farsa låste in mig-
- sa de att det skulle hjälpa folk att inse att saker kunde förändras.
Och det gjorde de, så in i helvete. För alla utom mig.
Se dig omkring. Alexandria är ett jävla paradis.
Men min del av det består bara av fyra väggar och en potta.
Regler är regler. Mamma bestämmer, inte jag.
Men du kan göra det.
Det är som när vi har våra små snack.
Du släpper mig inte, du ser bara inte när jag går.
Det finns inget därute för dig. Inte för nån.
Du känner mig bättre än vad nån har gjort på länge.
Så jag lovar...
Jag lovar dig att jag inte ska göra nån illa.
Även om de försöker skada mig så lovar jag att inte skada dem.
Men jag måste härifrån.
Tack.
Hörrudu, var du inne i mitt rum?
- Vill du ha tillbaka den? - Behåll den.
Den hjälper dig hitta rätt.
Men om jag ser dig igen så skjuter jag.
Självklart, det skulle jag också göra.
- Ska vi inte vänta på Michonne? - De har letat nästan hela dagen.
Och med tanke på vad Rosita sa...
Marco?
Vi kan låta två team på två personer söka av om området.
Okej. Ett varv, inga risker. Hämta Oscar, vi behöver en fjärde.
Jag kan göra det.
Luke var namnet. Ni behövde visst ett handtag och jag har två.
Behöver ni hjälp ställer jag upp.
- Jag går och kollar med Oscar. - Nej, nej, nej.
Connie och Kelly jobbar i trädgården och Magna och Yumiko är därute.
Jag vill bara bidra.
- Han kan rida med mig. - Schyst.
- Alden. - "Tvåhands-Luke".
Det var ett dåligt skämt... Men tack.
- Var försiktiga därute. - Som alltid.
- Kom, professorn. Nu sadlar vi på. - "Professorn"? Det gillar jag.
Vem fan gör nåt sånt? Eller kommer ens på tanken?
Troligen nåt kärl fyllt av abnorma impulser och metastaserad vrede.
Det är helt jävla vansinnigt.
- Tror ni att det finns fler? - Vad ska vi göra?
Just nu måste vi bara hålla oss i rörelse.
Judith hittade dem och gick i god för dem.
- Det gör även jag. - Allright.
Det kommer att betyda mycket för dem att få honom tillbaka-
-så att de kan begrava honom.
Jag beklagar att jag inte kunde göra detsamma för dig.
Jag beklagar att jag inte kunde göra detsamma för bådas skull.
Tack för att du försökte hitta honom.
Och för det du gjorde efteråt.
Jag önskar att jag hade fått träffa honom. Han låter som en bra kille.
Det var han. Han borde inte ha varit därute.
- Det var mitt fel. Om jag inte... - Jesus fattade sina egna beslut.
Vi kände till riskerna. Vi visste att vi inte borde ha varit här.
Det som hände kanske var oundvikligt.
Vi har några förföljare.
- Levande, eller originalreceptet? - Låt oss ta reda på det.
Duktig vovve.
Släpp den!
Snälla, döda mig inte. Jag ber er...
- Hur många? - Snälla... Ni dödade alla.
- Det är bara jag nu. - Jag tror dig inte.
Vi har ont om tid. Vi tar med oss henne.
Upp med dig.
Försöker du med nåt så behöver du inte låtsas längre.
Nu drar vi, kom igen.
Vad fan?
- Var det hon som gjorde det? - Nej, men en av hennes folk.
- Tänker ni låsa in henne? - Vi måste få svar.
Tara, Jesus litade på dig så nu räknar vi alla med dig.
Folk kommer att utkräva rättvisa för det här. Även då räknar vi med dig.
Jag vet.
In med dig.
Daryl?
- Vad har hänt? - Jesus är död.
Nu är det slut på skitsnacket!
SPORTKLÄDER SKINNKLÄDER
Hej, vovven.
- Musik, alltså? - Ja, teori, komposition, historia...
Vad behöver du?
Det vore ju trevligt med musik på marknaden.
- Spelar du? - Ja, för fan.
- Fiol, gitarr, piano, kazoo... - Jaså?
- Du, då? - Jag sjunger lite ibland.
- När jag har fått lite att dricka. - Det är ju perfekt.
Vi kommer att göra succé på marknaden. Ett tvåmannaband.
Kom an...
Kom här.
Jösses...
Ett tvåmannaband som framför en helgrym symfoni.
Tänk på saken.
- Det här är Yumikos. - Är du säker?
Jajamän, jag har sett henne göra hundratals såna.
Och där är en till.
- Hon har lämnat ett spår åt oss. - Eller några missade skott.
Vi kan slå vad. Hittar vi fler pilar som leder till vårt folk...
- ...så måste du sjunga på marknaden. - Allright.
Ser du nåt?
En stor flock på väg söderut.
Fastnar vi på fel sida av den blir vi kvar härute tills imorgon.
Ska vi vända om eller fortsätta? Du bestämmer.
- Jag har ju redan sagt... - Hur många är ni?!
Alla är döda! Min familj är död! Snälla sluta...
- Inte förrän du besvarar våra frågor. - Börja med ditt namn.
Jag sa ju att jag inte har nåt. Det har ingen av oss. Eller hade.
- Det funkade inte så. - Hur funkade det?
Varför bär ni deras hud?
- Svara! - De var...
De var bra människor. Vi var goda.
Vi gjorde det för att överleva. Vi ville bara leva.
- Menar du att ni var tvungna? - Ni skulle aldrig förstå...
Få oss då att förstå! Vad i helvete höll ni på med?!
Vi ville bara få veta om de också var bra människor.
Men sen attackerade ni oss och nu är de döda.
Alla är döda och jag har inget kvar.
Vad visste ditt folk om oss? Kände de till det här stället?
- Svara! - Jag vet inte, de sa inget till mig!
Snälla, sluta fråga...
Lämna mig bara ifred! Snälla, lämna mig ifred...
- Jag litar inte på ett ord. - Vi ska få ur henne det.
- Vi försöker igen imorgon. - Ni får göra det utan mig.
Jag tar hem mitt folk imorgon bitti. De får inte veta nåt därhemma.
Okej. Tack för att du kom och hjälpte till.
Jag ska meddela gruppen ni kom med att de får stanna. Jag bestämmer nu.
- Det är vad han skulle ha gjort. - Tack, Tara.
Att ha henne här utgör en risk, det vet vi båda två.
Ja, jag vet. Jag ska få henne att prata.
Om hon inte gör det så vet du vad du måste göra.
Då var det dags...
Nu är det på plats. Det var väl inte så farligt?
Kanske inte enligt dig.
Ursäkta för bitandet, klösandet och övriga ofrivilliga smärtreaktioner.
Ingen fara. Jag hämtar ett bandage. Om några veckor är du som ny.
Det gäller er båda.
- Jag hämtar lite mer vatten. - Jag var så rädd att du var död.
Verkligen. Varenda sekund av varenda minut jag var därute.
Jag är förtvivlad över Jesus, men om nåt skulle hända dig...
Jag kan inte sluta tänka på att det kunde ha varit jag och inte han.
Alla väntar på rätt tillfälle att uttrycka sina känslor-
-men plötsligt har tiden runnit ut.
Det jag menar är att jag har väntat klart.
- Det är ett spel man inte kan vinna. - Förlåt mig...
- Allt väl? - Ja då.
- Kom in så tar jag några prover. - Jag mår bra.
- Din kropp har genomgått mycket. - Det handlar inte om det.
Vad är det, då?
När vi skojade till det, innan Gabriel...
- Jag är med barn. - Okej...
- Blir man alltid illamående av sprit? - Nej.
Men av att bete sig som en idiot. Vad fan tänkte du på?
Jag tänkte inte. Friskluften hjälper dock.
Den kan du snart glömma. Om två minuter åker du in igen.
- Menar du allvar? - Earl sa en natt till.
Då blir det en natt till.
Daryl, jag ber verkligen om ursäkt.
Jag ville nog bara hitta min plats.
I Kingdom visste jag vem jag var.
Men vem är jag här?
Hem, ljuva hem...
Big Richie, är det du?
Ser man på, lojal in i det sista.
Det borde vara allt. Tack.
Jag ber Siddiq göra Eugene och Rosita klara för avfärd.
Michonne...
Du hade rätt.
Jag insåg det inte. Jag ville inte.
Vi har allt vi behöver i Alexandria. Och de har allt de behöver här.
Vi bör hålla oss på insidan där vi är skyddade-
- och ta hand om det vi har och varandra.
Jag är ledsen att jag inte insåg det förrän nu.
Det är jag också. För allt.
- Säg inte att du sov däruppe. - Menar du taksviten?
Hunden valde den.
Alden och Luke borde vara tillbaka nu.
Det har nog inte hänt nåt, men det kan ha gjort det.
- Vad tänker ni göra med flickan? - Varför är det ens upp till mig?
För att du har bäst människokännedom av alla jag känner.
Utan Jesus och Maggie är det dig folk behöver.
- De har Tara. - Tara är smart.
Men hon borde inte behöva göra det ensam.
Att vi förde tillbaka Jesus kommer att hjälpa dem att gå vidare.
Men efter det handlar det om att göra allt för att slippa begrava fler.
Allright.
Fan också...
Det är förjäkligt, Big Richie.
Jag trodde verkligen att vi hade nåt speciellt på gång här.
Jag beklagar, bjässen. Men det här funkar inte.
Vem är du?
Svara på frågan.
Vill du dö?
- Vad är det med dig, Daryl?! - Håll tyst!
Vill du det? Folket däruppe begravde nyss en bra karl.
De vill hänga dig nu. Jag behöver bara släpa dig uppför trappan.
- Hur stor är er grupp? - Jag har ju redan sagt...
- Upp med dig! Hur många?! - Tio! Vi var tio stycken!
Tror jag... Vi bar hudar för att smälta in och hade inga namn.
Eller vi hade, men vi använde dem inte.
- Hur länge har ni varit i trakterna? - Jag vet inte.
Vi följde de döda. Hudarna gjorde att de lät oss vara.
De skyddade oss, så vi skyddade dem.
- Har ni ett läger? Murar? - Murar?
Murar ger inget skydd. Såna här ställen klarar sig aldrig.
Det är bara så det är. Mamma och jag såg det hända om och om igen.
Jag minns knappt hur världen var innan.
Men mamma sa att den förändrades och att vi måste förändras med den.
Att vi behövde både de döda och varandra. Vi var aldrig ensamma.
Varför dödade ert folk vårt? Berätta!
Det var givet att vi skulle döda er!
Det är helt enkelt vad folk gör numera.
Alla som lever utgör ett hot. Det är vi eller de.
- Hur stor är er grupp? - Jag har redan...
- Säg sanningen! Ljug inte för mig! - Det är bara min mamma!
Hon är en bra person. Snälla, leta inte efter henne.
Hon är bara en ensam kvinna.
- Du sa att ni aldrig var ensamma. - Hon var på kyrkogården.
Hon kom ifrån oss. Men bara hon.
- Lögnare! - Snälla... Nej, jag sa sanningen!
- Jag sa vad som skulle hända! - Daryl!
- Snälla, släpp mig... - Daryl, sluta!
Jag ber dig, Daryl! Döda mig inte!
- Sa jag inte åt dig att hålla tyst? - Hon är bara en flicka.
Vill du veta var du hör hemma? Precis här!
Tills du tar ditt jävla förnuft tillfånga.
Daryl...
Daryl, vänta!
Tack.
- Va? - Jag sa tack.
För att du räddade mig.
Jag var tvungen.
Jag kunde inte låta honom göra det han tänkte göra med dig.
Jag heter Henry.
Jag heter Lydia.
Trevligt att träffas.
Lugn, tjejen. Jag vet att du sa att du skulle skjuta, men för helsike...
Det är många som letar efter dig.
- Jag sa att det inte fanns nåt där. - Det gjorde du fan i mig.
Svär inte! Jag är bara ett barn, din skithög.
Ja, det är du.
Vad kan jag säga? Jag gillar att svära inför mina vänner.
Folk som hajar hur skiten funkar.
Tack för att jag fick låna den.
- Tänker du åka till Alexandria? - Japp.
- Till cellen och allt. - Varför det?
För att du hade rätt.
Jag tog en rejäl titt på utsidan och det finns inget här för mig.
- Inte nu längre. - Så du åker tillbaka. Vad händer sen?
Jag ska meddela dig när jag vet.
Hej.
Du är en av oss nu. Skönt att ha dig på vår sida.
Tack. Vad gör du häruppe?
Alden. Han är min...
Jag vet inte ens vad jag ska kalla det. Allt är så nytt.
Jag har också en sån.
Luke är en överlevare. Alden är i goda händer.
- Värm upp stämbanden, grabben. - Vi får väl se.
Jag tar den.
Det där var skumt...
Spåret slutar här.
Översättning: Anders Enerlöv www.btistudios.com