De är runt 130-140 stycken.
- Har du nånsin sett dem göra så? - Nej, aldrig.
Rositas spår leder rakt igenom dem.
Vi borde ta hästarna och rida runt och sen fortsätta till fots.
- De där, då? - De lallar bara runt.
Det är inte normalt.
Nej, det är det inte.
Vi borde sätta fart. Det är en storm på ingång.
Hunden!
Du är här, medveten om dig själv.
Släpp bara taget.
Fördöm inte distraktionen.
Acceptera den, överväg den...
...och släpp den sen. Låt den bara skölja över dig.
- Det är ingen fara... - Hörru, skit i det.
Mitt sinne töms ändå aldrig. Tankarna skulle få dig att skämmas ihjäl.
Men nu när du och Rosita är ihop så kanske jag har fel.
Jag menar... jäklar!
Jag vill förstå varför du gör så här. Du vill ju uppenbarligen ha hjälp.
Vi kanske redan har lagat till det, käkat upp det och skitit ut det.
- Det här kanske är allt vi får. - Får du inte ut nåt av våra samtal?
Jag påminns om att ännu en vecka har gått, men i övrigt...
Ta det inte personligt, Gabe. Jag vet att jag aldrig kommer ut härifrån.
Jag uppskattar att du kom ner och hjälpte mig när jag satt i skiten.
Men nu har jag allt jag behöver.
Det här lilla fönstret är lika bra som tv-
- och jag älskade tv som fan när sånt fanns.
Acceptans är ett viktigt första steg, men ett liv behöver mening.
En lustig grej med fönstret...
Folk står därute och snackar. Det är som att de inte minns att jag är här.
Det är då jag får höra de riktigt bra grejerna.
Häromdagen stod Rosita där och snackade en massa goja.
Hon sa några saker som nog skulle intressera dig.
Jag vet vad hon känner för mig.
Vem sa att hon snackade om dig?
- Vi försöker igen nästa vecka. - Det är din värld, chefen.
- Vilka är det där? - Budbärare från Hilltop.
Det hittade Rosita och hon är skadad.
Det kommer ryttare!
Hörni, ser ni det här?
- Jag ser men blir inte direkt lyrisk. - Bli inte det.
- Säg till om de verkar misstänksamma. - Jag meddelar när det känns säkert.
- Hur många? - Sex.
Nej, vänta...
- Var beredda. - Visa tålamod.
Jag hade låtit dig sätta i en pil i alla vars utseende jag ogillade.
Varför skulle man inte gilla oss? Vi är väl en trevlig samling?
- Vad vill ni? - Vi ska hämta Rosita.
Vi mötte era budbärare. De berättade vad som hade hänt.
- Och de övriga? - De är bra folk som säker ett hem.
Jag sa att Hilltop kanske skulle ta emot dem.
Jag fick ju nyss tillbaka dem.
- Var är Jesus? - Ute och letar efter Eugene.
- Är han borta? Sen hur länge? - Det trodde jag att du visste.
Han gav sig ut med Rosita men var inte där när vi fann henne.
- Hur mår hon? - Hon var medvetslös, men klarar sig.
Det var uttorkning och värmeslag.
- Hur vet ni att Eugene var med henne? - Aaron sa det.
- Är Aaron här? - Nej, han är med Jesus och Daryl.
Daryl kom ner från berget med Carol och Henry. Hela gänget är samlat.
- Vilken väg tog de? - Du hinner inte ikapp innan natten.
Det är ju Daryl. De är nog redan på väg tillbaka.
Ni får tillbaka vapnen när ni ger er av imorgon.
Resten av er får vänta tills Jesus återvänder.
Vill ni stanna måste jag prata med honom. Och ni måste arbeta.
Hon säger "tack". Det gör vi allihop.
Då så.
- Det är bra att vi är här. - Jo...
Ledaren här kallar sig alltså "Jesus". Det låter som en sekt.
- Det är nog bara ett smeknamn. - Låt oss anta det.
Ska vi stanna bör vi visa vad vi går för.
Är det mer jag inte vet? Du visste att Aaron gick bakom ryggen på mig.
Hilltop är inte att gå bakom ryggen. De är ju våra vänner.
- Hej, Carol. - Siddiq.
- Oväntat att se dig här. - Detsamma.
- Vilka är era vänner? - Vi är inte vänner än.
- Vi är Magna, Yumiko och Connie. - Jag heter Carol.
- Trevligt att träffas. - Det är tyvärr allt jag kan.
- Trevligt att träffa dig också. - Kom, vi kollar var vi får bo.
Vi ska ta reda på var vi får bo.
- Hur mår... - Är det...
- Du först. - Hur mår Judith och RJ?
De mår jättebra. RJ är snart lika lång som Judith.
- Är Ezekiel också här? - Nej, bara jag.
Jag lämnar av Henry. Han ska bli lärling hos smeden.
Han är en bra grabb med stort hjärta.
Hans hem faller samman och han vill hjälpa till.
Jag läste Ezekiels brev. Jag beklagar era problem.
Du kan fortfarande hjälpa till. En marknadsdelegation från Alexandria...
Jag beklagar verkligen. Jag ville inte avvisa er. Särskilt inte er.
Men vi har haft egna problem, det vet du.
Jag vet vad du har gått igenom och förstår varför det är svårt för dig.
Vi har alla förlorat saker. Vi har båda förlorat barn men ändå fortsatt.
- För varandras skull, som en familj. - Det är vi fortfarande.
Men Kingdom är Kingdom, Hilltop är här och Alexandria är där-
- och mittemellan ligger en trasig värld som vi inte kan ignorera.
Vi måste ta hand om våra egna nu. Det är bara så det är.
- Det är synd och skam. - Ja.
Det var trevligt att se dig. Hälsa Ezekiel och Henry.
Daryl säger att han har handlat med Hilltop igen.
Han brukade komma några gånger per år, men han stannade aldrig.
Det blev allt längre mellan gångerna. Han föredrar väl att vara härute.
Det låter som nån annan jag känner.
Förr höll vi på att återupptäcka hela världen.
Vi sökte efter folk som ville bli delaktiga i ett större sammanhang.
Tack vare dig lyckades vi hitta varann.
Att visa dem en väg framåt kan vara nästa steg.
- Jag tror inte... - Det gör jag.
Du skulle bli en jäkligt bra ledare om du bara slutade kämpa emot.
- Tror du att det är vad jag gör? - Han höll folk på avstånd länge.
Men att hitta dem är liksom hans grej.
En dag kanske även han slutar kämpa emot.
Flocken är på väg mot oss.
Vinden bär med sig ljudet.
Kom, vi måste lägga lite avstånd mellan oss och dem.
- Carol, går det bra om jag åker med? - Till Kingdom?
Jag pratade med Tara. Kingdom behöver mig mer än Hilltop.
Jag skulle uppskatta sällskapet.
Jag tjatade till mig ett förskott från mr Sutton. Lite spik och skruv.
Det hade du inte behövt göra.
- Vi ska ta god hand om honom. - Ingen fara, jag litar på honom.
- Håll dig borta från trubbel. - Jag kommer ju hem till marknaden.
Jag ska göra dig stolt.
Det har du redan gjort.
Du sa att flocken var runt 140 stycken, va?
- De är dubbelt så många nu. - Det kan vara en annan.
- Eller så har de gått samman. - De lär inte stanna här länge till.
Det spelar ingen roll hur stor den är så länge den går åt andra hållet.
- Hej, Henry. Hur går första dagen? - Bara bra.
Alden visar hur man gör en spjutspets.
- Han lär sig snabbt. - Självklart.
Vi kanske behåller honom och skickar dig till Kingdom.
- Har du tid en sekund? - Javisst. - Jag kommer strax.
- Har du några planer efter middagen? - Va?
Jag tänkte att du kanske ville komma över och umgås med Tammy och mig.
Jag tänkte höra om Enid ville...
Jag menar, javisst, mr Sutton.
Jag läste nåt fascinerande häromdagen. Vet du vad en lukt är?
Doftmolekylerna aktiverar neuroner i näsgångarna.
Så varje gång du tömmer mitt bäcken och känner lukten av min skit-
- åker nåt som har befunnit sig i min röv rakt upp i din näsa.
Håll käften.
Förlåt, jag vet aldrig vilket öga jag ska titta på. Det är distraherande.
Håll bara käften! Håll din jävla käft för en gångs skull!
Jag fortsätter skrapa på din yta. För om jag gräver djupt nog-
- kanske jag hittar en person, nån jag kan hjälpa.
Men det gör jag aldrig. Det enda jag hittar är mer...
Vad hände?
Rosita är i Hilltop. Jag skickade ut henne och hon blev skadad.
Budbäraren vet inte hur illa det är. Och jag kan inte hjälpa henne-
-eftersom jag måste vara här med dig.
Eftersom nån måste stanna här och ta ansvar för dig.
- Jag beklagar, jag visste inte. - Lägg av.
Det är illa nog att städa upp din skit. Jag vill inte höra den också.
Hörru, Huckleberry! Vi måste muntra upp dig. Du gör alla deppade.
- Hej, jag heter Gage. - Henry.
Jag minns dig från kriget. Grabben med pinnen.
Ja, det var jag. Men det var länge sen.
- Du är Abby, va? - Addy med "D", smeknamn för Adeline.
- Och det här är Rodney. - Med "R".
Vi har sett dig gå runt och tjura. Addy är riktigt orolig för dig.
- Det sa jag aldrig. Mår du bra? - Jadå.
Det är bara ett nytt ställe och mycket att vänja sig vid.
- Jag har bott här mer än halva livet. - Samma här.
Visst är det sorgligt? Du får åtminstone se nåt nytt.
Har du varit till Oceanside? Är det verkligen bara kvinnor?
- I stort sett. - Jäklar... Jag borde bli fiskare.
Du borde hänga med oss ikväll. Vi har ett ställe i skogen.
I skogen? Stänger de inte portarna vid solnedgången?
Smet du aldrig ut från Kingdom? Kom igen, kompis!
Det du deppar över är ändå inte värt det. Livet är för kort för sånt.
Okej, jag hänger på.
Jag beklagar att vi undanhöll så mycket från dig.
- Men du vet att jag står på din sida. - Det är inte...
Jag visste att folk fortfarande skulle vara arga när jag kom hit-
-men det gör det inte lättare.
Nej, men det är inte försent att reparera några av relationerna.
Nej, men jag tänker inte göra det.
Inte på det sätt som de vill.
Jag fattade inte mina beslut för att jag trodde att det skulle bli lätt.
De är åtminstone vid liv och kan hata mig för dem.
- Michonne...? - Du borde vila. Du är oskadd.
- Var är jag? - I Hilltop. Jesus och Aaron fann dig.
- Hur länge har jag varit här? - Drygt en dag. Ta det lugnt.
- Eugene är kvar därute. - Vi vet.
- En grupp är ute och spårar honom. - Är de redan ute?
Daryl tog med sig Jesus och Aaron i morse.
De behöver hjälp. Jag vet var han är.
- Rosita, sluta! De fixar det. - Nej, det gör de inte!
De har ingen aning om vad de står inför.
Sätt fart, vovven. Hitta honom.
Flytta på dig. Duktig hund.
- Här. - Eugene, är du där?
Svar ja.
Räck mig handen.
- Eugene, är du oskadd? - Jag klev snett och sabbade knät.
Vi hade en flock i ryggen så Rosita gömde mig här.
- Har det hoppat ur led kan vi... - Nej, vi måste härifrån.
- Flocken kommer tillbaka. - Jag såg spåren. Den är borta.
Nej, det har redan passerat två gånger. Den letar efter mig.
Vi måste härifrån innan den återvänder.
Det här var ingen normal flock.
- Vad menar du? - När de passerade oss...
...kunde vi höra dem.
De viskade till varann.
- Menar du att de pratade? - Jag vet hur det låter.
Rosita hörde det också. Hon kan bekräfta.
Vi borde ta honom tillbaka.
- Det kan inte vara samma flock. - De har skurit av vägen.
Nej, nej, nej...
- Vi följer våra spår och rundar dem. - Gamla väg 28 leder till hästarna.
Visa vägen.
- Gör det, gör det! - En "white lighting" till?
Lägg av, jag ska få till det.
- Snyggt spelat, mästarn. - Gör det bättre själv, då.
Här är sista skrattsaften.
- Nej, jag kan inte. - Rid på blixten! Skrattar bäst...
Är det så här ni roar er-
- vill jag inte veta vad ni gör när ni blir uttråkade.
Det kan jag visa på en gång.
Vi grävde hålet för några år sen. Vi hade en katt som bete-
-men vi fick inget så vi gav upp.
Men för sex månader sen kom vi tillbaka, och voilà.
Dumjäveln måste ha trillat i precis innan.
Börja du.
Nästan!
Kom igen, Huckleberry. Prova lyckan.
Vad fan gör du?!
Förlåt...
Hörru, din skithög! Varför gjorde du så där?
Måste jag förklara skulle du ändå inte förstå.
Skitsamma, nu drar jag.
- Ni måste låta mig... - Kom igen.
Det är obegripligt. De borde inte ha vänt och följt oss ända till ladan.
Jag har en teori. Gångarna utvecklas.
- Skitsnack. - De är döda, de kan inte utvecklas.
Det har inte hindrat dem från att strosa runt i all evighet.
De är inte döda på nåt vettigt sätt. De stoppas bara av skallskador-
- vilket innebär att hjärnan lever. Och lever den kan den förändras.
De kanske börjar minnas saker, som hur man pratar.
Det är inte galnare än att de döda lever.
Kan de lära sig prata så kan de kanske lära sig jaga.
Vi har dem i häcken. Vi måste skynda oss till hästarna.
Lämna mig, jag sinkar er. Varje gång vi stannar närmar de sig.
Vi återvänder inte utan dig. Det är inte upp till dig.
Vårt antal är till vår fördel. Ta honom till hästarna.
Jag väntar på flocken och lockar bort dem. Sen ses vi i Hilltop.
- Vi är starkare tillsammans. - Det hjälper oss inte.
- Enda utvägen är att undvika strid. - Om nån ska stanna är det jag.
Ge er av. Jag hinner nog före er tillbaka.
Kom, hunden.
Fan också...
Han spydde på en gris. Och sen på mina skor.
- Ledsen för det. - Bra.
Jag har för mycket att tänka på ikväll. Och jag älskade de skorna.
Jag går och lägger mig igen.
Jag trodde du var för trött för att göra nåt ikväll.
"Sänkt av resan", tyckte jag att du sa.
Stanken av sketet hembränt får mig att anta att det var en lögn.
Ja, sir. Det var det.
Tara sa att vakterna hittade dig utanför porten och att du ville in.
- Vill du berätta hur du hamnade där? - Nej, sir. Det vill jag inte.
Vem gav dig spriten?
Nåväl...
Jag erbjöd dig en lärlingsplats, men är det så du sköter dina åtaganden...
- ...kan du sticka hem till Kingdom. - Vänta!
Jag vet att jag klantade mig.
Men folk därhemma räknar med mig.
- Mina föräldrar räknar med mig. - Jag förväntar mig mer, Henry.
Vad i helsike flög i dig?
Jag såg min mamma gråta idag.
Hon som är så stark.
Innan dess var jag för ivrig-
- för att förstå att det här är en jättestor grej.
Jag bara...
Jag vet inte. Jag ville nog bara låta bli att tänka på det ett tag.
Jag har varit i samma sits.
Bokstavligt talat. Där på den bädden.
Minimistraffet för fylleri är två dagar.
Jag ska prata med Jesus när han återvänder.
- Tack, mr Sutton. - Sov nu.
Du har mycket jobb att ta igen när du kommer ut.
Nu tar vi dem, hunden.
Led dem hitåt.
Kom igen!
De är fortfarande efter oss.
Vi måste härifrån. Kom!
Här! Vi kan använda det som en flaskhals för att bromsa dem.
Kom igen! Sätt fart!
- Vi kommer att gå vilse härinne. - Följ muren, nånstans finns en grind.
- Där! - Vänta här. - Ta honom.
Kom igen!
Vi kan lyfta över honom här.
Vi hinner inte.
Eugene...
Michonne, gissa om jag är glad att se dig. Grinden har fastnat i marken.
Du måste knuffa på.
- Vad i helvete gör ni här?! - Vi gör rätt för oss.
Få honom härifrån. Sätt fart! Jag fixar det här.
Jesus, kom!
Ni hör inte hemma här...
Nej!
Du, kom hit.
De här gångarna... Vad är de?
De är fångade...
Omringa dem...
Låt dem inte komma undan...
Håll ihop dem...