Är det en get? Och en massa folk?
- Hej. - God morgon, Hershel.
Vem är den här stora killen?
Maggie.
- Jag visste inte att du var tillbaka. - Jag kom i morse.
Det kom ett nytt brev från Georgie. Jag tänkte lägga det på ditt bord.
Lägg det i lådan med de andra. Jag läser det senare.
- Visst. Ska du redan tillbaka? - Jag skulle bara hämta några saker.
Var kofoten en av dem?
Du har skött saker bra här. Jag vill att du fortsätter med det.
Medan du är nån annanstans än i lägret?
Jag ska ställa saker och ting tillrätta. Precis som vi sa.
Som du gjorde med Gregory. Bortsett från att vi aldrig diskuterade det.
- Jag begär inte att du håller med. - En gång i tiden gjorde jag det.
Negan förtjänade att dö när det tog slut.
Rick gjorde fel som tog ett beslut som inte var upp till honom.
Jag vill bara vara säker på att du inte gör samma misstag.
Och jag vill att du ska vara säker.
Maggie, är du klar?
Det är jag. Jag kommer tillbaka när det är gjort.
Jag antar att du har sett den forsande floden under bron.
Moder naturs rejäla syndaflod inatt utplånade fördämningen uppströms.
Vad är chansen att bron håller?
Med strömmarnas påfrestning på stöttorna, materialvikt och annat-
- så är det inte med glädje jag säger att det i långa loppet ser illa ut.
- Finns det inget sätt? - Jag önskar att det fanns.
Men projektet kan inte fortgå på ett säkert sätt med så lite arbetskraft.
- Det finns dock en liten ljuspunkt. - Vadå?
Flockarna i närheten, "Tybalt" och "Cordelia"-
- löper parallellt men tycks inte gå ihop.
Goda nyheter, inte bara för lägret-
- utan även för att varken "Tordelia" eller "Cordalt" låter vidare muntert.
Flocknamnen kommer från den stora boken. Med dramatik.
Det är döda Shakespeare-karaktärer, av vilka det finns mängder.
- Tack, Eugene. - Jag beklagar att jag inte gjort mer.
Hade jag läst mer om ingenjörsteknik eller motivation hade vi kanske...
- Sluta. - Vadå?
Du är inte bara en kille som har läst böcker.
Du skapade nåt. Du förde oss hit.
Efter allt som har hänt är det allt som betyder nåt.
- Hej. - Hej.
- Ska du också ge dig av? - Ja.
Jag tar hem mitt folk till Kingdom.
Du har sett hur det ser ut därute.
- Hur blir det med Sanctuary? - Jag lät Alden leda dem tillbaka.
- De måste försöka klara sig själva. - Tänk om de inte kan det?
Tänk om det slutar som det gjorde här?
Då är det deras problem. De vill inte ha oss där längre.
Men de vill inte längre ha Negan heller. Åtminstone inte de flesta.
Det är upp till dem att lista ut vilka de vill vara.
- Som du gjorde. - Som vi alla gjorde.
Jag vet inte om det är det rätta vi gör här.
Det gör jag verkligen inte.
Men om nån ger mig hopp om hur saker och ting kan bli...
...så är det du. Du vet väl det?
Jag försöker fortfarande finna mig tillrätta. Precis som alla andra.
Jag beklagar, Rick. Jag ville verkligen att det skulle fungera.
- Verkligen. - Jag vet.
Jag vet.
Pys härifrån nu.
- Jag har nyheter, chefen. - Vad är det? - Maggie är på väg till Alexandria.
- Jesus tyckte att du skulle veta. - När gav hon sig av?
Vet ej, jag hörde det nyss från Hilltop.
- Sa han nåt annat? - Bara att du vet vad det innebär.
- Ledsen, men det är allt jag vet. - Ingen fara. Tack, Jerry.
Alexandria Relay 1, det här är Rick Grimes, kom.
- AR 1 här. - Jag har ett brådskande meddelande.
Dyker Maggie upp så uppehåll henne vid grindarna och varna Michonne.
- Släpp inte in henne utan eskort.
- Uppfattat. Jag vidarebefordrar meddelandet genast.
Maggie, om du lyssnar... Låt oss prata.
Jag tror att hon har pratat färdigt.
- Vad är det frågan om? - Maggie är på väg till Alexandria.
Hon tänker göra nåt som hon kan få ångra.
- Hoppa på, jag skjutsar dig. - Räcker bränslet?
Jadå, och det går snabbare.
Jag kommer strax, raring.
- God morgon, Nora. Är det redan dags? - Låt inte så glad.
- Det är inte alltid dåliga nyheter. - Förlåt. Vad blir det för sorts dag?
Mest dålig.
Kråkorna har tagit en fjärdedel av tomatskörden.
- Vi behöver fler fågelskrämmor. - De är för många.
I det här fallet har naturen övertaget.
Väderkvarnen lär hjälpa. Jag pratar med Eugene när han kommer.
- Nåt annat? - Negan.
Scott försökte ge honom frukost. Han vägrar äta. Han åt inte igår heller.
- Ingen fara, jag fixar det. - Är du säker?
Det är mitt ansvar.
- Men tack, Nora. - Jag gör bara mitt jobb.
Den var den vägen vi skulle ta.
Stanna.
Stanna!
- Vad är det frågan om? - Det vet du mycket väl.
Jag har redan rapporterat det. Maggie kommer inte in.
- Meddelandet gick inte fram. - Har ni sabbat vidarebefordringen?
Den här gången ska det sluta som det borde ha gjort.
Hungerstrejken upphör idag.
- Jag strejkar inte. - Så vad är det här? - Jag är bara inte sugen på käk.
Men skönt att du bryr dig.
Vi håller dig vid liv och de levande äter.
Så ät, Negan. Det är en fin dag.
Jag återkommer om en timme. Då ska det där vara borta.
- Är det allt du har att komma med? - Jag har viktigare saker för mig.
Vill du att jag ska äta? Jag vill att du ska stanna och prata med mig.
Jag är väl beviset för att ni skapar en civilisation?
Det är vad din pojkvän säger.
Det är svårt att vara det om jag dör av svält.
Du sa ju att du inte strejkade.
Inte om du stannar och pratar med mig.
Det tar runt tjugo minuter innan solen når gallret.
Det är allt du får. Och då ska du äta upp varenda tugga.
Vill du prata?
Då pratar vi.
De där rötterna är enda vägen ut.
De sitter för högt upp.
Fan också!
Riggade du det där också?
Skyller du på mig? Det var du som tvunget skulle jaga ikapp henne.
- Du kunde inte låta det vara. - Du vet vad Negans liv betyder.
Jag vet vad hans död betyder för henne.
Jag förstår varför hon inte kan acceptera det.
Hon kommer aldrig till Alexandria, och hon hängde Gregory.
- Jag är inte blind. - Men det har verkat så.
Du hade inte levt om det inte vore för Glenn.
Du hade inte hittat Lori och Carl. Du hade fan inte hittat nån av oss!
Han gjorde det där. Eller har du glömt det?
Givetvis inte. Jag tänker på det varenda jävla dag.
Jag hatar det jag gjorde mot Maggie, men jag var tvungen.
- Nu gör hon det hon måste. - Tycker du att det är okej?
Du skonade Dwight. Efter Denise och det han gjorde mot dig.
Att han låste in mig i en garderob och paraderade runt med mig?
Han sitter i cellen som en symbol för skithögarna som vill ha det som förr!
Att hålla honom vid liv gör att det inte blir så!
Nej, det ger dem hopp om att det ska bli så.
Michonne pratade med henne. Hon höll på att ändra sig.
Hon försökte. Men hon kunde inte leva med det.
Precis som med Oceanside.
Oceanside?
Var det Oceanside som dödade de där Saviors? Arat?
De fick vad de förtjänade.
Visste du, utan att säga nåt?
Sanningen att säga så kunde inte jag heller leva med det.
Om hon dödar Negan blir han en martyr.
Då var kriget förgäves. Då dog alla som dog förgäves.
Carl... Carl dog förgäves.
Resten av oss, då?
Skulle vi inte klara av det, efter all skit vi har gått igenom?
Du ber oss lita på alla dessa människor-
- när sanningen är att du inte litar på oss.
Du vet att det inte är sant.
Jag skulle dö för dig.
Och jag skulle ha dött för Carl. Det vet du.
Men nu måste du lyssna på mig.
För hans skull jagar du efter nåt som inte borde finnas.
Du måste släppa taget om honom.
Släpp taget.
- Jag bad aldrig nån att följa mig. - Jag vet.
Jag vet.
Men du borde kanske ha gjort det.
Jäklar, det låter till och med tristare än min dag.
Du sitter fast här med soporna medan Rick är ute och bygger broar.
- Varför det? - Skulle jag sitta fast?
Jag är inte ämnad att ruttna i den här cellen-
- och krigaren i dig är inte ämnad att plantera kål och pussa skrubbsår.
Tror du att det är allt som pågår? Vi återskapar världen.
Vi återuppbygger ett styre och skapar lagar. Vi är i början av allt-
- och inget håller oss tillbaka. Allt medan du ruttnar här med ingenting.
Jag är tacksam över att min fru slapp se mig så här.
Till skillnad från den skithög du var innan?
Herregud, hon var en ängel...
Hon förtjänade bättre.
Vad hände med henne?
Det som brukade hända. Cancer.
Vi hade så gärna velat ha en unge.
Vi hade gärna velat ha en grabb som Carl.
- Du hade tur. - Jag tänker på honom varje dag.
Men han finns fortfarande kvar i allt vi gör.
När jag ser mig omkring så ser jag honom överallt.
Ser du honom i den här cellen?
Överallt.
Carl var inte ditt första, eller hur?
Du har tio minuter på dig att tömma brickan.
Hur dog han? För visst var det en pojke?
- Hade han dina ögon? - Han hette Andre.
Och han klarade sig helt enkelt inte.
- Jag beklagar. - Jag har förlikat mig med det.
Vet du vad? Om du frågar mig så är det bättre så här.
- Hur i helvete menar du då? - Min fru...
Hon var inte skapt för det här. Hon var svag när hon dog.
En del av mig blev lättad. Nu vet jag...
Jag vet att det var hon som gjorde att jag inte blev svag.
- Och med dig är det samma sak. - Vi är inte likadana.
Vi är skapta för mer. Det är vi fortfarande, Michonne.
Innanför väggar och galler dör vi. Men därute...
Det är som ett beroende.
Jag vet att du vet vad jag pratar om.
Det är därför du också är tacksam.
Tacksam för vad?
För att Andre är borta. Eftersom han hade gjort dig svag.
Anne, jag ber dig...
- Du måste inte göra så här. - Jo, det gör jag.
Det finns bara en plats kvar dit jag kan bege mig, och du är inträdet.
Du vill inte. Jag känner dig. Du är rädd men det behöver du inte vara.
- Du har förändrats. - Jag ville det. Jag försökte.
Men jag är inte som du, Gabriel.
Du gick vidare från ditt förflutna, öppnade ditt hjärta...
- ...och släppte in folk. - Men förstår du inte?
Det var inte jag som fick det att ske, det var andra. Som du.
Jag är en bättre människa tack vare dig.
Jag beklagar att det var förgäves.
Det du tänker göra är mitt fel. Förlåt mig.
Du bad om min hjälp men jag svek dig.
Jag stötte bort dig eftersom jag också var rädd. Jag inser det nu.
Men det vackra med Guds kärlek och förlåtelse är att den är ymnig.
Jag hoppas att du en dag kan förlåta mig, precis som jag förlåter dig.
Jag förlåter dig, Anne. Vad du än måste göra.
- Allt väl? - Lås in lådorna i sjukvårdstältet.
Skyndar vi oss kan vi vara i Kingdom till kvällen.
- Var fick du pistolen ifrån, Jed? - Alden var inte lika snabb som du.
Det förvånade mig också.
- Vad sägs om att alla sänker vapnen? - Ja, lyssna på fruntimret.
Släpp vapnen, festen är över.
Jag tog den natursköna vägen, men jag listade ut det.
Oceanside dödar oss.
I och med att det är krig ska de få vad de förtjänar.
Sluta nu, Jed. Du kommer att få oss alla dödade.
Ursäkta mig, Carol. Men du är inte boss längre.
Du är en svag liten kvinna som fick in en lyckträff.
Lyssna nu på vad jag har att säga.
Stig åt sidan.
- Det var borta vid lägret. - Det lockar dit flockarna.
- Kom igen. - All right.
Ett, två, tre!
- Helvete! - Allt väl?
Vi fixar det. Är du beredd?
Ett, två, tre!
- Varför sa du de där sakerna? - Jag försökte inte reta upp dig.
- Det borde du veta. - Vad bryr du dig om vad jag tycker?
För att du aldrig kommer hit. Det är alltid Rick eller nån.
Vad spelar det för roll?
Jag borde inte ha tagit upp din son. Du var inte redo att höra det.
Att vi är likadana. Allt eller inget.
Vi är båda fångna och har samma band till de döda.
Vi är likadana och det står du inte ut med.
Nej, det är vi inte.
Visst, vi gör det vi måste för att få saker gjorda.
Men du får en kick av det.
Jag försöker varje dag förbättra saker.
Jag tänker ut sätt att förena folk. Jag hetsar dem inte mot varann.
Jag gör uppoffringar och jag kompromissar.
Visst hämtar jag styrka från de döda men jag lever för de levande.
Det ber jag inte om ursäkt för.
Mina söner är borta-
- men den här världen ska bli bättre för min dotter och alla andra barn.
Jaha, du är inte rädd att du är som jag.
Du är rädd att du ska sluta som jag-
- och bli av med allt och alla som du älskar.
Du försöker desperat få kontakt med mig.
Eftersom det inte finns nåt som är värre än ingenting.
Så länge som du fortfarande andas är det inte ingenting.
Tiden är ute. Ät, Negan.
På ett eller annat sätt kommer du att bli tvungen.
- Vänta... - Vad är det?
Innan du går vill jag fråga en sak.
Det finns saker i denna värld som vi desperat håller fast vid-
-när det inte finns nåt annat kvar.
Har du hela denna tid trott att jag var din sista och bästa chans?
Herregud...
Jag vill se henne. Jag måste få se henne.
- Nej. - Jag ber dig...
Negan, vi har inte ditt slagträ.
Var är hon? Vad har ni gjort med henne?
- Det är kvar därute. - Nej.
- Nej... - Ät, Negan. Maten är god.
Jag kommer att få se min Lucille...
Förbannat!
Se upp!
- Allt väl? - Ja, men det kommer fler!
- Kan du nå den här? - Ja.
Se upp!
- Skynda dig, Daryl. - Jag skyndar mig!
Ta min hand.
Du är nästan uppe. Kom igen!
Du är nästan uppe...
Broder, Broder, ta min hand.
Se upp!
Sätt fart.
- Nu drar vi. - Vänta.
Jag stannar och leder bort dem från lägret.
- Nej! - Jag tänker inte ge upp det än.
Floden. Led dem till bron. Den håller aldrig. Spola ut dem till havs.
- Jag tänker inte offra bron. - Det finns inget annat sätt!
Jag tänker inte förstöra bron. Vi behöver den.
Som du vill.
- Var försiktig. - Du också.
Anne!
Vill du resa snabbt, res ensam. Vill du resa långt, res tillsammans.
Jag behöver resa snabbt.
"Matchdagen var äntligen här. Både pojkar och flickor var så ivriga."
"Det tvättade sina ansikten, borstade sina tänder"-
- "och tog på sig nya, rena dräkter."
"De tog sin utrustning och gav sig sen iväg till planen."
Sen var sagan slut.
Får jag en puss precis här?
Tack, sötnos.
Lugn...
Fan också...