- Har du nån tandkräm kvar? - Nej.
För nån har lånat den varenda dag i två veckor.
- Carl. - Vad är det?
- Denise säger att det är sjukgympa. - Jag hör inte. Kom hit.
Vad är det? Denise säger att det är sjukgympa.
- Ni hörde ju. - Ja.
Dags att byta bandage. Och jag behöver låna tandkräm.
Okej, men jag har slut på tandkräm. Hej då, pappa.
Vi ses sen.
Kom igen, raring.
- Sköt dig där ute. - Vi får väl se. Och tack.
- Spearmint och bikarbonat är bäst. - Du får det så fort jag hittar det.
- Hej. - Ja?
- Den längst ner, är det drycken? - Ja, men...
- Det är inte medicinskt. - Nej, jag drog ett streck...
...mellan det viktiga och det där.
- Jag tänkte om du fick syn på det... - All right.
Allt medicinskt prioriteras. Och mat går kanske före medicin.
Och bensin, batterier, böcker till barnen eller kläder...
Om du får syn på det, om det bara råkar stå där...
- Du gillar det, va? - Nej, jag dricker inte pop.
- Vad fan är pop? - Vi säger så om läsk i Ohio.
Varför vill du ha det?
Tara pratade om det i sömnen.
Antingen gillar hon det eller inte.
Men om hon gillar det vore det en trevlig överraskning.
Jag är inte så bra på sånt. Hon och Heath ska på en tvåveckors-runda.
Det vore en trevlig avskedspresent.
Men ansträng dig inte för det. Och om det är till besvär...
- Ingen fara. - Bra, för det är inte viktigt.
Uppfattat.
Jag märkte ut några av lantbruksbutikerna i området.
Även om de har rensats borde durran vara orörd.
Ett kriminellt underskattat sädesslag som kan rädda vår matsituation.
Jag snackar om en härdighet och en sädesmängd som gör all majs avis.
Tänk på saken.
- Tack. - Okej.
Idag är det vår dag. Vi kommer att hitta mat och kanske lite folk.
Sannolikhetsläran måste slå in.
Vi har inte sett nån på flera veckor.
Vi kanske inte hittar nån, och det kanske är lika bra.
Låt bli.
Snälla du, låt bli.
Det drar bort dem hemifrån.
Hej.
Var har du varit?
- Va? - Jag ser dig ju aldrig.
Alla har jobbat i veckor för att få ordning på stället, men du försvinner.
- Sitter du på ditt rum hela dagarna? - Nej.
- Vart går du, då? - Ingenstans.
Du hjälpte Glenn hem. Du hjälpte mig när jag satt uppe i vakttornet.
- Än sen? - Du kanske behövs på andra ställen.
Jag finns i krokarna. Kom och prata med mig.
Du, vänta! Det är bäst att vara på den säkra sidan.
- Täcker du? - Ja.
Det är lugnt.
- En gång till? - Den är inte låst.
Vad sägs om det?
- Sannolikhetslära. - Jajamän.
Vi tar och startar den här, tar våra grejer och hämtar bilen senare.
Vi tar en annan väg tillbaka och ser vad vi hittar.
- Tror du att den startar? - Ja, det gör jag.
Durra...
Ge mig ett handtag med den här.
Vi vänder den.
Jag tror inte att vi klarar det.
Jag har en idé.
- Dricka och godis. Varför besväret? - Det var inget besvär.
Hejsan.
- Backa! Nu! - Upp med dem.
Lugn, killar. Jag flydde bara från de döda.
- Hur många? - Tio, kanske fler.
Jag tar inga risker. När det blir tvåsiffrigt börjar jag kuta.
- Var? - Ungefär en kilometer bort.
De är på väg hitåt. Ni har nog runt elva minuter på er.
- Okej, tack för att du meddelade oss. - Visst.
De är ju fler än vi, eller hur? Vi måste hålla ihop.
Eller hur?
- Har ni nåt läger? - Nej.
- Har du? - Nej.
Ledsen att jag sprang på dig. Jag sticker nu.
Om det här är den nya världen hoppas jag att den behandlar er väl.
Jag heter Rick. Det här är Daryl. Vad heter du?
Paul Rovia. Men mina vänner brukade kalla mig Jesus.
- Välj själv. - Du sa att du inte hade nåt läger.
- Är du ensam? - Ja.
- Men försök ändå inte med nåt. - Dela inte ut hot du inte kan hålla.
Exakt.
- Hur många gångare... - Inte den här killen.
- Hur många gångare har du dödat? - Jag måste dra! Det borde ni också.
Ni har ungefär sju minuter på er.
- Vad fan var det där? - Han var ren. Skägget var ansat.
- Det är mer som pågår där. - Han hade inget vapen heller.
Vi kan spåra honom, iaktta honom ett tag och ta reda på mer.
Se om han verkligen är ensam och kanske ta hem honom.
Nä, han kallade sig själv Jesus.
- Smällare. - Helvete!
- Han snodde dina nycklar, va? - Fan också!
Beklagar!
Fan också...
Kom an. Kom an!
Jag tar den.
- Tror du inte att jag hade fixat det? - Jo, men jag har ett svärd.
- Vad gör du här ute? - Jag höll vakt och såg nån i skogen.
- Vad gör du själv här ute? - Jag promenerar efter mina skift.
Jag har gjort det ett tag. Du är den första som har märkt det.
Vad ska du med spaden till?
- Jag tänker fortsätta nu. - Jag tänker följa med.
Det behövs inte.
Din mamma sa att jag måste lista ut vad jag vill med hela mitt liv.
- Har du gjort det? - Jag jobbar på det.
Men just nu vill jag bara veta varför hennes son vandrar runt med en spade.
Titta.
Vad står det?
Det har blivit blött. Allt är borta.
Kom.
- Det ser inte så gammalt ut. - Jaså?
Vi kan inte läsa vad de skrev, men bara genom att göra det så säger de nåt.
- Vadå? - "Vi är inte ensamma."
Det visste vi redan. Vi såg det. Folk dog.
Varför går vi ut hit?
För att vi är barn. Det är vad såna gör.
Vi är inga barn.
Det här var en specialbeställning från doktorn.
Hon får allt hon vill ha. Hon räddade Carls liv.
Vi kände henne inte, men hon visade sig vara okej.
Om det fortfarande finns folk här ute och de fortfarande är som folk...
- ...så borde vi ta in dem. - Som den här killen?
Nej, inte den här killen.
Vi har fortfarande ett spår.
Då sticker vi.
Kom.
Det var bara Michonne och Spencer.
- Vad gjorde de? - Gick. Inte vet jag.
Jag vill inte gå hit ut längre.
Okej.
- Carl... - Michonne är här.
Jag kan inte lämna den.
- Nej... - Hallå. Kom igen.
- Vad gör du? - Kom igen.
- Vad gör du?! - Gå bara.
- Vi borde döda den. - Gå hem, Enid!
Det här är idiotiskt. Den borde vara död.
- Släpp mig! - Gå bara!
Du får inte döda den.
- Vad fan är det med dig? - Du skulle inte förstå.
Du vill inte vara här ute. Du sa det själv. Så gå hem.
Stå still, så kanske vi inte skadar dig.
Det här är avgjort.
Har ni ens nån ammunition?
Okej. Tänker ni skjuta mig för en lastbil?
Det är mycket mat i den. Nycklarna - nu.
Ni vet nog att jag inte är nån skurk.
Vad vet du om oss? Ge mig nycklarna.
Det är sista gången jag ber dig.
Fan också...
Tänker ni lämna mig så här? Verkligen?
Knoparna är inte så tajta. Du kan nog ta dig loss.
När vi är långt härifrån.
- Vi kanske borde prata nu. - Nä. Här.
Ifall du blir törstig.
Ajöss, din skithög!
Det gick ändå vägen. Idag är fortfarande vår dag.
- Kolla där. - Ja, en lada.
Hörde du?
- Jag tror att den jäveln är på taket. - Håll i dig.
- Nu jävlar... - Daryl!
Vi kom till en slutsats, skithög! Jag har honom!
Kom här, din lilla skit!
Ducka.
Tack.
Det är min revolver! Kom här!
- Är du okej? - Ja.
Sannolikhetslära... Vilket skitsnack!
- Vi kollar bilarna och drar härifrån. - Killen, då?
- Vad är det med honom? - Han hjälpte dig.
Kanske det.
Drog han nånsin vapen mot dig?
Som du vill. Vi sätter upp honom i ett träd.
- Varför är du fortfarande kvar? - Jag tyckte mycket om din mamma.
Jag vill verkligen inte att du dör.
- Så kom igen, vi går hem. - Min familj är död. Jag bor bara där.
- Det är mer än så. - Nu räcker det. Jag mår fint.
Du har ett liv där och det kanske jag också får-
-men innan jag ens kan tänka på det måste jag ta hand om en sak.
- Jag måste försöka. - Låt mig hjälpa dig.
Det kan du inte.
Carl?
Jag tyckte att jag såg henne den där kvällen.
Jag tyckte att jag gjorde det.
Det gjorde jag.
Jag har henne.
Det var därför jag var här ute.
Hon lämnade en lapp åt mig.
Hon sa att jag fortfarande visste vilken väg jag skulle gå.
Det har jag aldrig vetat.
- Älskade du din familj? - Ja.
Då vet du vilken väg du ska gå. Hemåt.
De är borta.
Jag har varit här ute och jagat dig runt hela skogen.
Du har fortfarande en familj och du har fortfarande ett hem.
Nu går vi.
Han fick en rejäl smäll. Denise får kolla upp honom.
- Du skulle aldrig ha lämnat honom. - Jo, uppe i ett träd.
Nej, det vet jag.
Nästan direkt när vi kom till Alexandria så fattade du. Du såg det.
Michonne och Glenn också. Ni försökte alla berätta för mig.
Så håll käft.
För äntligen lyssnar jag.
Ser du den där ljusa? Det är Polstjärnan.
I änden av Lilla karlavagnen.
Om man går vilse på natten behöver man bara hitta den stjärnan.
Har du haft en bra dag?
Det har jag väl.
Jag ska ta in henne.
Carl.
Jag såg vad du gjorde. Med Deanna.
- Jaha. - Du borde ha lämnat henne...
...eller dödat henne.
Nej, det vore korkat.
- Du är korkad som är där ute i onödan. - Ni gjorde samma sak.
- Ni behövde inte heller gå ut. - Det är annorlunda.
Det är det inte alls. Jag tänkte inte lämna henne där ute så där.
Du skulle inte göra det. Det vet jag.
- Jag kunde inte döda henne. - Varför inte?
- Du kunde ha dödat henne. - Nej.
- Lekte du nån sorts lek där ute? - Nej!
- Så varför? - Det bör vara nån som älskade henne.
Jag skulle göra det för dig.
Det skulle jag.
Kom här...
Det skulle jag också.
Jag tänkte på en sak innan vi åkte till stenbrottet.
Morgonen efter Reg och Pete.
Du sa att vi inte borde leta efter folk mer.
- Du hade rätt. - Nej.
Jag hade fel. Du hade rätt.
- Ledsen att vi väckte er. - Kom igen, han är tung.
Och den där grejen blev det inget av med. Det är den här jävelns fel.
- På sängen. - Ta en titt på honom.
Men han ska inte stanna.
Vi får se.
Det är rätt korkat av oss att ge oss ut, va?
- Ja. Ska vi göra om det i morgon? - Japp.
Maka på dig.
Hon övar i sömnen.
- Det är skönt att vara hemma. - Skojar du?
- Var är Daryl? - Han vaktar en kille.
Tills nån annan kan ta över.
Hittade ni en kille?
En galen dag.
- Vill du prata om det? - Inte just nu.
Jag vill bara stänga av hjärnan en minut.
- Vill du berätta om din dag? - Nej.
- Det var samma här. - Hittade du också en kille?
Inte en kille.
Just det...
Jag har nåt åt dig.
- Är det i stället för tandkräm? - Ja.
Men jag har en låda tandkräm åt dig. Den ligger på botten av en sjö.
- Så du hade en sån dag? - Ja.
Allt på grund av din tandhygien.
Ät dina mintkarameller.
Rick...
Rick, vakna.
Vi borde prata.
Översättning: Anders Enerlöv www.btistudios.com