"Vi ser ikke på det synlige, men på det usynlige."
"Det synlige varer jo kun en tid, det usynlige evigt."
"Vi ved, at hvis vores jordiske telt brydes ned, har vi et hus fra Gud."
"Et, der ikke er bygget med hænder, men er evigt, i himlene."
Hun havde tænkt sig at tage med mig.
- Hvor langt? - Til uden for Richmond. I Virginia.
Der var sikkert. Med en mur, hjem, 20 beboere.
Beth havde tænkt sig at tage med ham og sørge for, at han kom frem.
Det er en lang tur, men hvis det går godt, kan det blive vores sidste.
Hvad hvis stedet ikke længere er der?
- Så fortsætter vi. - Så finder vi et nyt sted.
Det er bedre nu.
- Hvor langt endnu? - Otte kilometer.
- Carol? - Jeg er her.
Vi er halvvejs. Jeg ville bare teste rækkevidden.
Vi afventer. Vi har klaret 800 km. Måske er det her den lette del.
Vi har fortjent noget medgang. Giv os 20 minutter til at melde tilbage.
Hvis vi ikke hører fra jer, kommer vi og leder.
- Der er noget, jeg har villet sige. - Hvad?
Byttehandlen. Det var rigtigt at gøre det.
Det virkede. Der skete bare noget bagefter.
Det gik, som det måtte gå. Som det var gået uanset hvad.
Jeg har aldrig før haft lyst til at slå nogen ihjel.
Det har jeg.
Men det gjorde bare, at jeg kun så det, som jeg ville se.
- Jeg så det ikke i øjnene. - Hvilket?
Hvad der skete. Hvad der foregår.
Min far sagde til Sasha og mig -
- at det var vores pligt som verdensborgere at følge nyhederne.
Da jeg var lille og sad i hans bil, hørte vi altid beretninger i radioen.
Om ting, der var sket 1000 kilometer væk eller lige rundt om hjørnet.
Grufulde ting, jeg slet ikke forstod. Men han skiftede aldrig kanal.
Han lyttede bare videre. For at se det i øjnene.
Min far kaldte det 'at betale livets høje omkostninger'.
Jeg mistede min far i Atlanta. Han ville have kunnet lide din.
Jeg har stadig en mor og et par tvillingebrødre.
- Håber jeg da. - Det håber jeg også.
Tre kilometer endnu.
Kør ind i skoven. Vi fortsætter til fods og holder os fra vejen.
- Det er ikke nødvendigt. - Bare for en sikkerheds skyld.
Det er fint her. Set gennem træerne ligner den en del af sammenstødet.
Det er den her vej.
- Har dine venner gjort det der? - De talte om at gøre det.
- Går det? - Ja.
Har de vagter? Skytter?
Vi har en udsigtspost på en lastbil. Nogle gange holder den ude foran.
Ikke i dag.
Kan I høre noget?
Vent her.
Vent, Noah.
Noah!
Så, så. Du er sammen med os nu.
Jeg ordner ham.
Det gør mig ondt, Noah. Virkelig ondt.
Vi ser, om der er noget, vi kan bruge, og så kører vi.
De har jo set os.
- Vi kan gå en hurtig runde. - Jeg bliver hos ham.
- Carol, er du der? - Vi er her.
Vi er fremme.
Det er væk.
Rent tøj.
- Vi finder ud af noget. - Ja. Der er affaldssække i garagen.
Troede du ikke på, at det ville være her endnu?
Gjorde du?
Lige efter at det var sket, det med Beth på hospitalet -
- mente jeg, at Dawn ikke havde villet dræbe hende.
Jeg så det selv. Men jeg ville slå hende ihjel.
Jeg spekulerede på, om det gjorde nogen forskel.
Det havde ikke noget som helst at gøre med Beth.
Jeg ved ikke, om jeg troede, at det ville være her endnu.
Men Beth ville have ham herhen. Hun ville få ham hjem.
Det her var for hendes skyld.
Og det kunne have været for vores.
Jeg ønskede at dø for det, jeg havde mistet. For den, jeg havde mistet.
Jeg gik ud midt i en flok af dem. Jeg prøvede at -
- at afreagere på dem, til de overmandede mig.
Jeg holdt dem foran mig, så jeg ikke så noget.
Men jeg levede videre.
Og senere var jeg der for Judith, da hun havde brug for mig.
Jeg reddede hende. Jeg fik hende tilbage til hendes far.
Og det var ikke sket, hvis jeg bare havde givet op.
Hvis jeg ikke havde valgt at leve.
Noah.
Det slutter ikke her.
Sådan, ja.
Hey, vi må hellere...
Noah.
Noah! Noah!
Jeg har tænkt på ham manden i containeren. På Endestationen.
På, at jeg fik os til at standse.
Efter fængslet, mens jeg var på farten...
Jeg fik Maggie tilbage. Det gik godt.
At miste Washington...
At miste Beth, lige da vi havde fundet ud af, at hun var i live...
Jeg havde ikke indhentet jer endnu. Hvis det var nu -
- ville jeg ikke få os til at standse.
Vi ville drøne videre.
Og jeg ville have skudt hende. Uanset om det var rigtigt.
Vi er nødt til at standse.
Man kan være herude for længe.
Det er her, jeg bor.
- Du vil ikke derind. - Jo, jeg vil.
Lad mig se det.
Mig først.
Jeg prøvede at komme hjem noget før. Jeg prøvede.
Hold ud! Jeg henter de andre!
68 af republikkens borgere er blevet dræbt i fire angreb langs kysten.
Gruppen har uhindret fortsat sin voldelige hærgen gennem landet -
- mens republikkens militær er brudt sammen.
Jeg prøvede at sige det. Jeg sagde jo, at det blev dig, mand.
Du er typen, der redder småbørn.
Tror du, Gareth havde fundet jer, hvis du havde pløkket mig?
Hugget mig ned, som din søster gjorde?
Nej, bliv bare siddende.
Hvis jeg ikke havde sagt noget om jer -
- ville Gareth måske ikke være fulgt efter jer.
Måske ville Bob ikke være død -
- og måske ville det have ændret det, der skete med Beth. Dominohalløj.
Måske ikke. Måske var du ikke blevet bidt.
Sikke noget fis. Jeg blev bidt i fødevarebanken.
Det gik, som det måtte gå. Som det var gået uanset hvad.
Ligesom nu.
Om natten udfører de hævnangreb -
- hvor uskyldige bliver hugget ned med macheter eller stukket i brand.
Hvis du bare havde gjort det i stedet for at lyve som en kælling -
- ville det måske have ændret noget. Måske var regningen blevet betalt.
Regningen skal betales.
Du er nødt til gøre gavn for føden.
Du ville gøre hvad som helst for at gøre gavn for føden.
Det sagde du selv. Kan du huske det?
- Det er bedre nu, Tyreese. - Det er rigtigt. Det er bedre nu.
Det er ikke bedre nu. Det ved du sgu godt!
Vi kan blokere hullet med nogle garagedøre, til vi kan mure det til.
Det kan fungere.
Området er omgivet af skov. Det er umuligt at holde udkig.
Vi kan blive løbet over ende, inden vi når at se noget.
- Det er sikkert det, der skete. - Det var det, der skete for os.
Vi kan begynde at fælde træerne og forstærke murene med dem.
Kom og se.
- Det gør ingen forskel. - Hvad?
Du spekulerede på, om det gjorde nogen forskel, om du dræbte hende.
Det gør ingen forskel, om du havde gjort det, eller at Daryl gjorde det.
Det gør ingen forskel.
Washington.
Eugene løj, men der var en grund til, at han tænkte på Washington.
- Han løj jo. - Om løsningen.
Men han regnede ud, at Washington var der, vi ville have en chance.
Vi er tæt på.
Måske er der mennesker. Måske kan vi være i sikkerhed der.
Vi er 150 kilometer væk. Det er en mulighed, en chance.
I stedet for bare at være herude.
I stedet for bare at klare sig. Det der er at klare sig.
Vil I ikke have en dag mere, hvor I har en chance?
Lad os komme af sted.
Der er 150 kilometer.
Lad os tage til Washington.
Rick! Hjælp!
- Hjælp! - Hold ud, Noah!
Jeg ordner ham.
Er du okay?
Det er Tyreese. Han er blevet bidt.
Alle mennesker har ret til at leve.
Kærligheden er alt, vi har at give.
Sammen kæmper vi, fordi vi vil overleve.
Og sammen kæmper vi for at holde os i live.
Et kæmpende menneske må holde sig i gang.
Et kæmpende menneske har ingen tid at spilde.
Jeg er et kæmpende menneske, og jeg må komme videre.
Det er okay, Tyreese. Det må du da vide nu.
Det er okay, at du ikke ville være en del af det mere, Ty.
Du behøver ikke være en del af det.
- Der har du dit problem. - Hvad er mit problem?
Du ville ikke være en del af det, men det hører med til livet nu.
- Sådan er det. Åbn øjnene. - Du behøver ikke, hvis du ikke vil.
Det gør du ikke. Det er bedre nu.
Du sagde, du ville gøre gavn for føden.
Du anede ikke, hvad du talte om, gjorde du vel?
Gjorde du vel? Dine øjne var åbne, men du ville ikke se.
Selv om jeg tvang dig til at se det. Jeg viste dig det.
Men tilpassede du dig? Forandrede du dig?
Nej.
Du sad over for en kvinde, der havde dræbt den, du elskede.
Og du tilgav hende.
Der er ikke andet.
Det her er det hele.
Jeg vidste ikke, hvem jeg talte med.
Jeg sagde, jeg ville gøre alt, men jeg vidste ikke, hvem du var.
Men jeg ved, hvem jeg er.
Jeg ved, hvad der skete, og hvad der foregår.
Jeg ved det. Du viste mig ikke en skid.
Dig...
Du er død. Alt, hvad du var, er dødt.
Og det er ikke slut.
Jeg tilgav hende, fordi det ikke er slut.
Det er ikke slut.
Jeg drejede ikke væk.
Jeg lyttede videre til nyhederne, så jeg kunne prøve at hjælpe!
Jeg giver ikke op. Hører du?
Jeg giver ikke op!
Folk som mig...
Folk som mig, de kan godt overleve.
Der er ingen, der behøver at dø i dag.
Du skal betale regningen!
Hold ham! Ét rent hug, nu!
Fart på!
Af sted!
Smadr kæden!
Vi bruger battet.
- Kan du holde ham? - Ja.
Vær klar!
Hvis du tror på det der, bliver det helt klart dig og ungen, der dør.
Lad den være.
Hold ud.
Du skal betale regningen!
Forsigtig.
- På tre. En, to, tre! - Vent!
Kom så. Åbn øjnene.
Det gik, som det måtte gå. Som det var gået uanset hvad.
Hold ud, mand!
Kom så!
Herind med ham.
- Hold ham oprejst. - Det skal nok gå.
Carol, vi er ved bilen. Vi må brænde såret til.
Få Sasha og Carl væk. De skal ikke se det.
Kom nu, kom nu!
Kom nu. Kom nu!
Der kommer bekymrende meldinger om kannibalisme i flygtningelejrene.
Trods oprørernes sejre forlyder det, at de bliver stadig mere brutale.
De har lagt landsbyer øde, nedbrændt fængsler -
- angrebet civile og sågar lemlæstet børn og unge mødre.
Det er tilsyneladende kun begyndelsen på det, de kalder deres endeløse...
Sluk.
Er du sikker?
Det er okay, Tyreese. Det må du da vide nu.
- Det er ikke bare okay. - Det er bedre nu.
"Vi ser ikke på det synlige, men på det usynlige."
"Det synlige varer jo kun en tid, det usynlige evigt."
"Vi ved, at hvis vores jordiske telt brydes ned, har vi et hus fra Gud."
"Et, der ikke er bygget med hænder, men er evigt, i himlene."
"I himlene."