Tidigare i "The Walking Dead"
- ¨Är han biten? - Skjuten.
Jag måste öppna upp honom, hitta kärlet som blöder och sy ihop det.
Du behöver en respirator.
Tanken på henne, ensam här ute...
Vi kommer att hitta den lilla flickan.
Hon kommer må bra.
Två miles är våran gård. Ni kommer se brevlådan...
Trycket sjunker. Vi kan inte vänta mycket längre.
Om Shane sa att han kommer tillbaka, så kommer han tillbaka.
"Save The Last One"
Rick, bara...
Du måste fortsätta att vara stark.
Lori, hörde du...
Jag menar, det var legendariskt.
Hörde du nånsin om gången då Shane stal Kingsleys bil?
Ja.
Rekorns bil,
ute på lärarnas parkringplats
i mitten av en skoldag.
Shane gick ut från matsalen och går raka vägen
till Kingsleys Hyundai...
Tjuvkopplar den, backar ut, kör ner för Dylan Drive
till den där kycklingfarmen.
Du har hört det här förut va?
Så han svänger in i en av dom stora hönshagarna.
Kingsley, han vaxade den där varje månad
och lämnade in bilen för dammsugning en gång i veckan.
Shane, han parkerar den i en skitstor hage
tillsammans med ett par hundra Rhode Island reds.
Han river upp säckar med frön i baksätet,
rullar ner alla föster,
sen börjar han springa tillbaka till skolan.
Det är lätt ca 3 miles bort.
Han är tillbaka med tid nog att äta sin macka innan klockan ringer.
Sen så ringer klockorna.
Shane reser sig och när han springer in i Kingsley i korridoren
så tittar han ut genom fönstret och säger.
"Rektor Kingsley,
din kupé är borta."
Kupé, eller hönshus.
Jag fattar.
Klart du gör.
Du har hört den här historien 1000 gånger.
Det du sa tidigare, du har rätt.
Shane kommer att klara sig tillbaka med sakerna doktorn behöver.
Han kommer att klara sig tillbaka.
Hershel sa att du behöver äta.
Carl kommer att klara sig.
Snälla, för min skull.
Du måste hålla upp din styrka.
Jag behöver mitt magasin nu.
Jag ska promenera längs med vägen, leta efter flickan.
Jag följer med.
Jag ska ta en promenad. Lysa in lite ljus i skogen.
Om hon är där ute, så ger det henne nåt att titta på.
- Tycker du att det är en bra ide just nu? - Dale.
Dom där fönsterna, vad är det på andra sidan?
Ett 20-fots stup utan något som fångar dig, kanske några buskar,
- sedan idrottsplatsen. - Vi behöver tillräckligt med tid.
Vi måste ta oss upp där. Vi måste få upp dom och ta oss ut.
Inte jag. Kanske du.
Kom igen, mannen, kolla på mig. Tror du verkligen att jag kan pressa mig i genom
ett av dom där små fönsterna? Dom skulle hinna ifatt direkt.
Kolla, vi bränner av några skott för att få ett försprång.
Du stannar här. Jag hoppar ner och lockar bort dom.
Det ger dig chansen att ta dig upp på läktaren och ut genom ett fönster.
Och vart ska du gå?
Omklädningsrummet, ner för trapporna.
Ser ut som ett bra sätt att bli instängd.
Det finns fönster där också, och lite mer i min storlek.
Jag tar mig ut genom ett, springer tillbaka, så möts vi upp på fältet.
Du är en galen jävla idiot, inte sant?
Försöker bara göra vad jag kan för pojken.
Du skjuter tre skott, sen springer du.
Efter det så skjuter jag. Jag täcker dig.
- Jag ger dig ledningen. - Okay.
Åh Gud.
Ska vi ringa på dörrklockan?
Det ser ut som att folk bor här.
Vi har väl slutat med allt sånt?
Att vara tvungen att ta hänsyn.
Stängde ni grinden uppe vid vägen när ni körde in?
Eh, hej.
Ja, vi stängde den.
Med haken och allting.
Hejsan. Trevligt att träffas igen.
Vi sågs förut, lite snabbt.
Vi kom för att hjälpa till. Finns det något vi kan göra?
Det är inget bett. Jag skar mig själv ganska illa, dock.
Vi ska titta på det. Jag berättar för dom att ni är här.
Vi har lite värktabletter och antibiotika.
Jag har redan gett honom några. Men om Carl behöver.
Kom in. Så ska jag fixa något att äta.
Hej.
Vi är här nu, okay?
Tack.
Vad ni än behöver.
Om dom inte kommer tillbaka snart, så kommer vi ha ett beslut att fatta.
Och det är?
Om vi ska operera din pojke utan respiratorn.
- Du sa att det inte skulle gå. - Jag vet.
Det är extremt osannolikt. Men vi kan inte vänta mycket längre.
Tror du verkligen att vi kommer hitta Sophia?
Du har det där uttrycket i ditt ansikte,
samma som alla andra.
Vad fan är det för fel på er?
- Vi började precis att leta. - Nå, gör du det?
Det är inte bergen i Tibet. Det är Georgia.
Hon kanske gömmer sig på en bondgård nånstans.
Folk går vilse och dom överlever.
- Det händer hela tiden. - Hon är bara 12 år.
Fan, jag var yngre än henne och jag gick vilse.
Nio dagar i skogen, klarade mig på att äta bär,
torkade mig i röven med giftek.
Hittade dom dig?
Min farsa var ute på nån fylleresa med en servitris.
Merle satt, återigen, på ungdomskåken.
Visste inte ens att jag var borta.
Men jag hittade tillbaka.
Gick raka vägen in i köket och gjorde mig själv en macka.
Jag var bara lite sliten.
Förutom min röv som kliade något hemskt.
Jag är ledsen.
Jag är ledsen, det där är en hemsk historia.
Enda skillnaden är att Sophia har folk som letar efter henne.
Det kallar jag en fördel.
Det kanske inte är en barnvänlig värld längre.
Jo, men vi har ett barn.
Carl är här, i den här världen nu.
Han kanske inte borde vara det.
Det kanske är så här det är meningen att det ska vara.
Det kan du inte mena.
Okay. Då så.
Jag kan förstå att du tänkte så.
Jag "tänkte" inte så, Rick. Jag kan inte sluta att "tänka" så.
Varför vill vi att Carl ska leva i den här världen?
Att leva det här livet?
Så han kan se fler människor bli sönderslitna framför honom?
Så att han kan vara hungrig och rädd
den tiden han har kvar innan han...
Så att han kan springa, och springa, och springa.
Även om han överlever så kommer han tillslut att...
Att bli som vilket annat djur, som inte vet något annat än överlevnad.
Om han...
Om han dör ikväll,
så slipper han det.
Berätta varför det andra alternativet skulle vara bättre.
Vad förändrades?
Vad?
Jenner gav oss en utväg.
Du sa åt honom att låta oss få fortsätta att försöka.
Du bad honom.
"Så länge vi kan," sa du. Vad förändrades?
Det var ett ögonblick här om dagen...
Det vara bara för en sekund, men jag glömde att Jacqui var död.
Jag vände mig om, jag ville berätta något för henne.
Jag sa nästan hennes namn. Bara för en sekund, sen mindes jag.
Men sen insåg jag att hon inte behövde se detta.
Motorvägen, flockarna, Sophia, att Carl blev skjuten...
Hon...
Hon behöver inte vara rädd längre.
Hungrig. Arg.
Det har inte slutat att hända, Rick.
Det är som att vi, konstant, lever med en kniv mot halsen.
Men Jacqui gör inte det. Inte nu längre.
Och sen...
Så tänkte jag, "Jenner kanske hade rätt."
Jag accepterar inte det.
Jag kan inte acceptera det.
Den mannen gav upp. Det spelar ingen r...
Det spelar ingen roll vad han sa.
Inget av det.
Tycker du verkligen att det vore bättre om Carl...
Om vi bara gav upp?
Berätta varför det andra alternativet skulle vara bättre.
Snälla.
Jag trodde att jag hade förlorat dig.
Det var mitt sista gäverskott.
- Mitt också. - Kom igen.
Kom igen. Kom igen.
- Vart är vi? - Hej, lilleman.
Det där är Hershel.
Vi är i hans hus.
Du var med om en olycka.
- Okay? - Det gör ont, jätteont.
Åh baby, jag vet. Jag vet.
- Du skulle ha sett den. - Villken?
Hjorten.
Den var så söt, mamma.
Den var så nära.
Jag har aldrig varit...
Carl?
Vad är det dom händer?
Gör det inte. Det är ett anfall.
Om du håller honom nere, så kan du skada honom.
- Kan du inte stoppa det? - Han måste kämpa sig i genom det.
Hans hjärna får inte tillräckligt med blod.
Hans blodtryck är i botten. Han behöver en transfusion till.
- Okay, jag är redo. - Om jag tar mer av dig
så kan din kropp stänga av. Du kan hamna i koma.
- Eller få hjärtstillestånd. - Du slösar tid.
Kom igen, mannen. Vi behöver en väg ut.
- Låt mig hämta andan. - Kom igen.
Kan du inte sova?
Jag tänker vänta tills dom kommer tillbaka.
Du kan gå ner och sova om du vill.
Nej, vi kan hålla vakt tillsammans.
Vilket håll gick dom åt?
Va fan?
"Lyckades bli biten. Febern gör mig sliten.
Världen har gått åt helvete. Kan lika gärna ge upp den här skiten."
Idioten visste inte att man måste skjuta sig själv i huvudet.
Förvandlade sig till en stor bit svingande bete
Och en oreda.
Mår du bra?
Försöker att inte spy.
- Gör det om du måste. - Nej, det är lugnt.
Vi kan prata om något annat ett tag.
- Hur lärde du dig att skjuta? - Man måste äta.
Det är en sak vi har gemensamt med vandrarna.
Jag gissar att detta är det närmsta han har varit mat sen förvandlingen.
Hänger där uppe som en stor pinata.
Dom andra nördarna kom och åt upp allt kött på hans ben.
Jag trodde att vi skulle byta samtalsämne.
Se det som hämnd för att du skrattade åt min rövklåda.
Det var inte så mycket som kom upp.
Vi rör oss tillbaka.
Ska du inte...
Nej. Han skadar ingen.
Tänker inte slösa en pil heller.
Han valde själv. Enkla vägen ut.
Låt honom hänga.
Vill du leva eller inte?
Det är bara en fråga.
Ett svar för en pil.
Rättvist?
Jag vet inte om jag vill leva
eller om jag måste det
eller om det bara är en vana.
Inget särskillt bra svar.
Slöseri med en pil.
Du behöver inte oroa dig. Hon är med Daryl.
Om något händer så kan han skydda henne.
Hör du vad jag säger?
Förlåt, allt jag hörde var, "om något händer."
Har du lust att hålla vakt?
Jag vet inte hur man använder det.
Jag kommer inte vara borta länge.
Om du ser något, ropa ut.
Ska inte gå så långt. Jag kommer att höra dig.
Ni kom hit i rättan tid.
Detta hade klarat sig utan vård länge till.
"Merle Dixon."
Är det din vän med antibiotikan?
No, frun. Merle är inte med oss längre.
Daryl gav oss dom... Hans bror.
Inte säker att jag skulle kalla honom en vän.
Idag är han det. Doxycyclinet kan precis ha räddat ditt liv.
Vet du varför Merle åt dom
Hjärtklappningar.
Eh, venerisk sjukdom.
Det var det Daryl sa.
Jag skulle vilja påstå att Merle Dixons klappningar är det bästa som någonsin har hänt dig.
Jag försöker verkligen att inte tänka så.
Ber du?
Varför smyger du dig jämt på folk för?
Du är enkel att smyga sig på.
Jag bad.
Jag försökte.
Är du religiös? Ber du mycket?
Detta var faktiskt mitt första försök.
Någonsin?
Wow. Förlåt.
Det var inte meningen att förstöra den för dig.
Gud förstod nog vad jag ville ha sagt.
- Vad bad du för? - Mina vänner.
Det verkar som om alla kan behöva lite hjälp just nu.
Tror du...
Tror du att Gud existerar?
Jag tog det alltid på tro.
På senare tid så har jag undrat.
Allt som har hänt,
folk måste ha bett så det både räcker och blir över.
Det verkar vara en hel del som gick obesvarade.
Tack. Detta hjälper verkligen.
Förlåt. Fortsätt.
Seriöst.
Tänker du titta på?
Jag fixar en påfyllning till dig istället.
Jag vet att jag inte har med saken att göra,
och för all del, tro på Gud,
men saken är den att du måste ordna detta på nåt sätt
oavsett vad som händer.
Innan det hände
så stod vi där i skogen
och den här hjorten
passerade rakt framför oss.
Jag lovar, den bara ställde sig där
och tittade Carl rätt i ögat.
Och jag tittade på Carl
som tittade på hjorten, och hjorten tittade tillbaka Carl.
Och det ögonblicket...
Slank undan.
Det slank undan.
Det var det han pratade om när han vaknade.
Inte om att bli skjuten
eller om det som hände i kyrkan.
Han pratade om något vackert,
något levande.
Det finns fortfarande ett liv för oss,
ett ställe som kanske liknar detta.
Det är inte bara döden som finns där ute.
Det kan det inte vara.
Vi måste bara vara tillräckligt starka,
trots allt det vi har sett, att fortfarande tro på det.
Varför är det bättre för Carl att leva ens i den här världen?
Han pratade om hjorten, Lori.
Han pratade om hjorten.
Åh, skit.
Måste ut på gatan, springa tillbaka till bilen.
-Vi kommer inte att klara det, okay? - Vi måste försöka.
- Kom igen, upp med dig. - Du ska ta dom här väskorna
- och du kommer ett gå. - Jag tänker inte lämna dig.
Okay.
Hur många skott har du kvar?
Fyra. Du?
Fem och ett i pipan.
Han förlorar blodet snabbare än vi kan ersätta det.
Och med svullnaden i hans mage
så kan vi inte vänta längre.
Annars så kommer han att gå bort.
Jag behöver veta, nu,
om ni vill att jag ska göra det här,
för jag tror inte att eran pojke har tid att vänta längre.
Nu måste fatta ett beslut.
- Ett beslut? - Ett beslut.
Du måste berätta det för mig.
Vi gör det.
Okay, ta ett hörn på sängen.
Vi drar ner lakanen.
Lägg I.V.påsen på lakanet.
Okay, på tre.
Ett, två, tre.
Rick, Lori,
ni kanske vill stiga ut.
Åh Gud.
Stanna här med honom.
- Carl? - Det finns fortfarande en chans.
Otis?
Nej.
Vi säger inget till Patricia.
Inte förren efter. Jag behöver henne.
Dom blockerade oss vart vi än vände.
Vi hade inget kvar. Vi var nere på 10 skott.
Sen så sa han... Han sa att han skulle täcka mig
och att jag skulle fortsätta framåt.
Så det var det jag gjorde. Jag bara...
Jag fortsatte framåt. Men jag...
Jag kollade bakåt och...
Jag försökte.
Han ville ställa allt till rätta.
Andrea. Vänta.
Vad vill du, Dale?
Ge dig denna.
Jag bryr mig om dig
så jag gjorde ett val åt dig. Flera val.
Jag vet varför jag gjorde det, men det här är inte min pistol.
Och besluten jag fattade åt dig
var inte mina att ta.
Men jag kan fortfarande be dig,
och detta är inte för att ge dig dåligt samvete
eller för att sätta mig högre än dig, men jag kan fortfarande be dig,
snälla...
Låt mig inte ångra det här.
Jag tar vakten.
Så kan du förlåta mig för...
Kan du förlåta mig?
Jag försöker.
Jag har känt Otis sen jag var ett barn.
Han har drivit den här gården sen innan min mamma dog.
Vem annars?
Vem förlorade du?
Du sa till mig att du var tvungen att gör det okay på något sätt.
Det är det du har försökt göra, eller hur?
Vilka?
Styvmor.
Styvbror.
Han verkar ha stabiliserat sig.
Åh Gud.
Jag vet inte hur jag kan tacka dig.
Inte jag heller. Önskar att jag kunde.
Hur berättar jag för Patricia om Otis?
Gå till Carl.
Jag följer med Hershel.
Stanna.
Badrummet är på övervåningen.
- Jag tog med lite kläder. - Tack.
Dom kommer inte att passa så bra. Dom tillhörde Otis.
Hur många skott har du kvar?
Fyra. Du?
Fem och en i pipan.
Kom igen.
- Nere på mitt sista. - Jag med.
Jag är ledsen.
Kan du ge... Ah!
Ge den!
Jag ska döda dig.
Släpp mig! Släpp!
Översatt av: AlbusDlx
Text hämtad från www.Undertexter.se