7.10.1849 Edgar Allan Poe -
löytyi henkihieverissä puistosta.
Viimeiset elinpäivät ovat arvoitus.
Apua! Apua!
Neljäs kerros! - Yläkertaan!
Ei tytärtäni! Armoa!
Tehkää tilaa!
Pysy tässä. Tule.
Ei häntä!
Riko ovi. - Selvä.
Poliisi!
Näytä valoa.
Voi ei...
Ei ketään. - Mahdotonta.
Kuulimme kun ovi lukittiin.
Perhana! Ikkuna.
Naulattu kiinni.
Hyvä Jumala...
Phylum Chordata -
- subphylum Vertebrata.
Pentuja.
"Tutkimattomat ovat Herran tiet."
Mukava nähdä teitä taas.
Reagan. Oliko ikävä? Hienoa olla taas Baltimoressa, -
vaikka olenkin yhä rasittunut.
Mutta jos ei brandy auta, ei mikään.
Saako vanha ja väsynyt napsun?
Mitä? - Ei mitään.
Onko brandy lopussa? - Sitä on pullokaupalla.
Kyse on siis rahasta.
Älä järkyty, Poe. Sinua ei ole näkynyt.
Viimeksi oli vähän levotonta.
Palasin juuri, mutta järkytyksekseni -
en saa enää mistään luottoa.
Hyvä on. Jos haluat rahaa...
Älä pasko housuun.
Se on aitoa. Tarjoan merimiehille kierroksen.
Mitä nyt? - Tuo kattaa aiemmat laskut.
Julmaa. Patriot julkaisee kritiikkini.
Olen aamulla varoissani.
Jos lehti julkaisee juttusi, tarjoan huomenna naukun.
Huomenna voin olla kuollut. Tai sinä.
Otan sen riskin. - Entä tämä?
Juoma jokaisesta, joka tietää runoni.
Häivy tai isken kallosi kahtia. - Kalloni on jo halki, senkin mäntti.
Ole kunnolla tai esittelen sen.
Olen kuuluisa runoilija. - Siksi olet varaton.
Olen Poe. - Sitä minäkin.
En köyhä, mäntti! Poe!
Edgar Allan Poe! Etkö tunne? - En.
Juoma sille, joka tietää lopun.
Korppi huusi... - Haista paska!
Kirjoitti P. Pytty.
Toistan: Korppi huusi... - Ei enää ikinä!
Se on lempirunoni. - Vive la France!
Tollot!
Poroporvarit! Ette tunnistaisi runoa -
vaikka se suihkisi korvasta korvaan.
Sattuu noukkia hampaitasi lattialta.
Etkö muuta keksi, älykääpiö? Keksin monia kidutuskeinoja.
Silmämunasi sulaa lipeään.
Kieli vedetään suusta pihdeillä!
Kiehuvaa tervaa päälle! Varras kiveksen läpi!
Häivy, loinen!
Varovasti.
Läskekaa alas.
Tyttönen. Kuka hirviö tekee näin?
Katherine LaForte, 36 vuotta.
Hänen tyttärensä Anna, 12.
Hänet kuristettiin.
Tosi nuori tyttö.
Murhaajan koura oli iso.
Yli 20 cm peukalosta etusormeen.
Lukitsiko joku oven sisältä?
Kyllä. Kuulimme sen kun tulimme.
Ja murhaaja ehti häipyä.
Jäljettömiin.
Oliko ikkuna kiinni?
Naulattu kiinni.
Kertokaa, miten iso mies katoaa huoneesta, -
jonka ovi on lukittu sisältä...
...ja ikkuna naulattu kiinni?
En tiedä. Pormestari haluaa tuloksia.
Kuulkaa naapureita. Keitä täällä kävi?
Lukko, joka aukeaa vieterillä.
Mutta naula... - Leikattu.
En löytänyt vieteriä ikkunasta.
En olisi löytänyt minäkään ilman...
Tämä rikos on tuttu.
Ei taas, herra Poe.
Luoja. - Huomenta, Percy.
Aiemmasta poiketen en aio pyytää rahaa.
Mitä haluat, Poe? - Palasin tyttäresi takia, Charles.
Vain kuolleen ruumiini yli.
Onko se vaihtoehto? - Älä viitsi.
Olet yhtä etova kuin jotkut tarinasi.
Jotkut. Näytät sievältä tänään.
Häivy, Poe, tai ammun kohti.
Sotkisitko tyttäresi mekon vereen?
Ulos.
Enkö saa kutsua naamiaisiisi?
Isä, älä...
Anteeksi, Charles. Nähdään radalla. - Nähdään, Edgar.
Taas nöyryytys.
Antakaa armoa!
Minulla on lapsia!
Miksi te teette näin? Miksi?
Olen pelkkä kriitikko!
Huomenta, Baltimore Patriot! - Herra Poe? Vaatteenne...
Loanheittäjien asialla. Juomaa, Ivan.
Tämä tuskin riittää. - Miksi?
Se on rikos, herra Poe. - Mitä tarkoitat?
Editoiko päätoimittaja taas tekstiäni?
Käskin jättää sen rauhaan. - Missä arvosteluni on?
Mitä hän teki?
Sanoi, ettei sille ole tilaa. - Ei tilaa?
Kuka tunari oli arvokkaampi?
Longfellow? Longfellow!
Longfellow!
Missä se on? Roskakori! Koska sinne tämä -
aivoton, sieluton kalakääre kuuluu!
Suuri Poe tulittaa adjektiiveja.
Et julkaise Longfellow-arviotani, -
vaan hänen surkean runonsa!
Longfellow on pidetty.
Entä lukijoiden taiteellinen opastus?
Taiteellinen opastus?
On sinulla otsaa! Läksytät minua -
kun arvostelet itse aina muita.
Sanoit Emersonia "mädäksi kirjalliseksi huoraksi".
Sitä hän on. Onko rehellisyys pahe? Vai onko Griswold parempi -
kehuessaan latteaa puppua?
Hän ei arvosta sinua. - Se mies on täysin vailla älyä.
Siksi hän kai viihtyykin täällä. - Olet holtiton.
Olen rahaton.
Kirjoita toinen "Petollinen sydän".
Jos kykenisin siihen, -
myisin sieluni paholaiselle. Henry, julkaise arvioni. Olen pulassa.
Tarvitsen kiehtovia tarinoita.
Ei onnistu enää.
Käytin kaikki konstini.
Jätä sitten viina. Se tuhoaa aivosi.
Juon vain harvoin. Päästäkseni ujoudestani.
Ja tinktuura on terapeuttista.
Lievitystä orvon epätoivoon.
Kirjoita jotain, joka myy. - Olet julma.
Miksi teet näin?
Miksi? Mitä olen tehnyt?
Minä rukoilen! Ei!
Mieti ihmissydäntä, Carl.
Pieni kammio, missä virtaa nestettä.
Minne kaikki salat kätketään.
Uusi "Petollinen sydän"...
Luulet olevasi tosi nokkela. - Neiti Hamilton.
Enkelit -
kadehtivat häntä ja minua.
Se oli syy, kuten tiedetään -
tässä rantavaltakunnassa -
että tuuli nousi yöllä pilvistä, -
kylmetti ja tappoi Annabel Leen.
Jatka.
Mutta meidän rakkautemme oli paljon vahvempi -
kuin vanhempien rakkaus.
Ja monen meitä viisaamman.
Eivätkä enkelit taivaan -
tai paholaiset meren uumenien -
voi erottaa sieluani sielusta -
joka on kauniin -
Annabel Leen.
Pidätkö siitä?
Romanttisinta, mitä olen lukenut.
Kuulin koko iltapäivän tempustasi.
Halusin nähdä saanko niskasuonen räjähtämään.
Isä on varmaan alkanut epäillä.
Sinut on saatava hänen kynsistään.
Sinun syliisi. - Onko parempaa?
Miksi ärsytät isää? - Halveksuntaa.
Meidän täytyy puhua.
Mitä Carl syö? - Sydäntä.
Ihmisen sydäntä? Mistä sinä sen sait?
Ihailija ruumishuoneella. Hain ideoita.
Kerro taas, miten paljon...
...tienasit kuululla linturunollasi.
"Korppi", 9 dollaria. Se on kuuluisa.
Edgar... emme voi jatkaa näin.
Emily, mitä sinä haluat?
Nouse, ellet polvistu syystä.
Mielikuvitus laukkaa. Mitä ajattelit?
Kosintaa.
Avioliittoa?
Älä kauhistu. Sitä tapahtuu edelleen.
Koska? - Kun rakastutaan, kaiketi.
Olisiko rakastettuni aina mielessäni?
Luultavasti.
Viettäisinkö joka hetken hereillä kaipaamalla hänen luokseen?
Niin sitä on kuvailtu. - Emily...
Olet suurin ja ainoa innoittajani.
Emily Hamilton, tuletko vaimokseni?
Kyllä.
Rakastan sinua.
Senkin hupsu.
Entä rakas, vihamielinen isäsi?
Olen miettinyt sitä.
Kerromme syntymäpäiväjuhlissani koko Baltimoren kuullen.
Jalompi mies kieltäisi sen.
Mutta et ole sitä. - En.
Löysin vaihtoehtoja, komisario.
Kaikki aika karmivia.
"Huolellinen etsintä paljasti vieterin."
"Painoin sitä ja lukko aukesi."
Siinä.
Edgar Allan Poe.
Ja hievahtamatta Korppi istuu -
Pallaksen patsaalla oveni yllä.
Sen silmät kuin haaveilevan pirun.
Lamppu sen yllä höyryää ja heittää sen varjon lattiaan.
Varjosta leijuu sieluni, -
joka ei vapaudu -
koskaan.
Seuraava?
"Perhonen ja mehiläinen."
Mainio nimi, rouva Bradley.
Perhonen veli mehiläiselle -
lauloi laulun keväisen.
Kuuntele oodini sinulle -
ja unohda teko hunajan.
Lopettakaa.
Se on kamala. Sitä pelkäsinkin.
"Teko hunajan"? - Yritin riimitellä.
Se onnistui. Luonnon kauneus vastaan -
mekanisoitunut yhteiskuntamme -
alentaa mehiläisen "tekoon hunajan".
Merkityksetön, tuhoutuva ratas -
luonnon koneistossa.
Loistavaa, rouva Bradley. Nerokasta. - Anteeksi, että häiritsen.
Teille tuli vieras. - Kuka?
Herra Poe.
Sisään. - Näpit irti!
Mitä nyt?
Miksi magneetissa olisi hius?
Noki on vain hiilen ja puun jäämiä.
Pidätetäänkö minut? - Olen rikosetsivä Fields. Istukaa.
Kuuluisa Fields. Onko minut pidätetty?
Ei, ainakaan vielä. - Sitten seison. Helpompi lähteä.
Olen... lukenut teoksianne.
Moni ihailijani haluaa tavata minut.
En ole ihailijanne. - Mutta lukija?
Nuori tyttö ja äiti murhattiin.
Tytär kahlittu uuniin, äiti viillelty.
Murhaaja pakeni naulatempulla.
Kuulostaako tutulta, herra Poe?
Puhutte tarinastani. Se on fiktiota.
RAAKA KAKSOISMURHA
Ikävä kyllä en.
Teidät nähtiin silloin päihtyneenä -
sataman krouvissa.
Mihin aikaan lähditte?
En muista.
En lähtenyt vapaaehtoisesti.
Luuletteko minua murhaajaksi?
Näyttäisittekö kätenne?
Kumman niistä? - Kumpi vain käy.
Rikostoverin kanssa se onnistuisi, -
mutta en usko siihen.
Sen sijaan on varmaa, -
että innostitte karmeaan rikokseen.
Saanko syytteen?
Onko mielikuvitus jo rikos? - Sisään.
Voimmeko puhua?
Henry Maddox tunnistaa ruumiin.
Hänen nimensä on... oli Gris...
Griswold, Ludwig Griswold. - Alaisenne?
Kirjoittaja. - Mitä hän kirjoitti?
Runoja, arvioita.
Tunsiko hän Edgar Allan Poen?
He inhosivat toisiaan. Se myi lehtiä.
Ja Poen olette tuntenut? - 10 vuotta.
Julkaisitte "Rue Morguen murhat".
Vanha tarina. Julkaisin sen pari kertaa.
Veriset tarinat ovat pidettyjä.
Totta.
Eihän Edgar ole epäilty?
Juuri nyt kaikkia epäillään.
Anteeksi...
Edgarilla on synkkä puolensa, -
mutta hän on kokenut menetyksiä.
Jumala antoi hänelle nerouden -
ja hukutti sen surkeuteen.
Mutta tällainen?
Hän on tuhonnut vain viinapulloja.
Kiitos avusta.
Te ehkä yllätytte tästä, -
mutta tarvitsemme osaamistanne.
En odottanut näin kovaa vastapainoa.
Te ehkä tunsitte uhrin.
Jos sopii...
En usko, että tunnen häntä.
Ehkä tämä virkistää muistianne.
"Juoni on mekaaninen ja tyIsä..."
Griswold.
Te siis tunnette hänet? - Kyllä.
Taistelimme sanoin, emme asein.
Sanasota myy lehtiä.
Koska "Kuilu ja heiluri" ilmestyi? - 1842. Päättelykertomuksia.
Onko kokoelmassa muita tarinoita? - Monia.
Murhista? - Ikävä kyllä.
Tämä on ikävää, -
mutta voitte ehkä kertoa tekijästä.
Murhissa on logiikkaa. - Onko?
Ihmistä ei leikata kahtia logiikasta.
Vaan mistä? - Se on sairautta, pakkomiellettä.
Kiivautta.
Tappaja härnää meitä.
Kertoo, että iskee uudelleen.
Mitä tämä sanoo teille? Se oli uhrin kasvojen päällä.
"Punaisen kuoleman naamio."
Mitä se on?
Lainauksessa mainitaan Prospero.
Ylimielinen jopa kuoleman edessä.
Prosperon naamiaisiin tulee kuolema.
Charles Hamilton pitää naamiaiset.
"Juhlijat kaatuivat verisiin jälkiinsä."
Jos "Punainen kuolema" on seuraava, -
mies pitää napata naamiaisissanne.
Liian tiukka. Jotain vanhempaa.
"Ja pimeys ja rappio..." - Kuusi laatikkoa riittänee.
"Ja pimeys ja rappio ja kuolema -
hallitsivat suvereenisti."
Miksi se mies pukeutuu?
"Hahmo verhoutui haudan pukeisiin."
Ruumis tai luuranko?
Keskiyöllä hän tappaa kaikki.
Poe on käärme.
Käskin unohtaa Emilyn ja nyt...
Yhtäläisyyksiä on liikaa. Pyydän uudestaan.
Sallikaa miesteni tulla juhliin, -
jotta voimme napata hirviön.
Pestaan lisävahteja. Ei poliiseja.
Onko selvä?
Tämä mies on päättäväinen.
Jos hän aikoo juhliinne... - Te ette tuhoa odotettua iltaa.
Vaadin miesteni läsnäoloa. - Hyvä on, -
- kunhan pyyhkivät saappaat.
Kuka Prospero oli?
Hän oli juhlan isäntä.
Ja ensimmäinen uhri.
Hän on ihastuttavan eloisa.
Miksi hän on täällä? - Teemme lähtöä.
Osoitin, että tänne pääsee salaa.
Jos Poe osallistuu tutkintaan...
Poe tuntee rikosten tiettyjä piirteitä.
Onko tappaja alkoholisti tai ateisti?
Ateisti? Mikä erehdys. - Pysy kaukana tyttärestäni.
Päätin vaihtaa huomisen asuni.
Ei. Fields, suostun turvatoimiin.
Mutta tätä miestä en halua tänne.
Turvatoimia?
Oikea murhaaja imitoi tarinoitani.
Kaameaa. Jos olisin tiennyt efektin, olisin keskittynyt erotiikkaan.
Halpamaista. - Olimme lähdössä.
Percy, ohjaa herrat ulos.
Rouva Bradley, tulkaa. - Mitä nyt?
Emily...
Ehkä pitäisi odottaa. - Peräydytkö?
En ikinä. Isäsi voi ampua minut.
Ja tänne voi tulla tappaja.
Kuulostaa jännittävältä. - Miksi?
Edgar Allan Poe julistaa ikuista rakkautta -
kun kuolema vaanii.
Viikatemies, kummitus, päätön ratsumies.
Hänen pitäisi löytyä.
Elderidge, menkää te takaovelle. Menkää.
Myykö lehti, Henry? Kaksi murhaa.
Levikki kasvaa, ikävissä merkeissä.
Pissatuokio.
Saanko tämän tanssin? - Ei nyt, isä.
En tiedä, mikä sinua surettaa, -
mutta onnesi on minulle tärkeintä.
Toivottavasti ilta ei muuta sitä.
Sinun pitää olla sosiaalisempi. Juhla on tärkeä minulle ja meille.
Tiedän, mitä minulta odotetaan.
Anteeksi!
Väistykää!
Eihän Fields miehineen häiritse? - Ei.
Entä Poe? Näkyykö häntä?
Ei vielä.
Lasi viiniä?
Ei enää ikinä!
Ei voi erottaa sieluani...
Valitan, odotan jotakuta.
...kauniista Annabel... Leestä.
Tanssit intohimoisesti.
Jos voisin, jatkaisin tätä ikuisesti.
Rakastan sinua, Edgar. - Samoin.
Olet holtiton.
Tanssit naamioidun kanssa -
kun keskuudessamme on murhaaja.
Siitä puheen ollen...
Rohkeutta, Edgar.
Edgar! - Emily!
Se tilattiin juhliin. - Kuka tilasi?
Käskettiin toimittaa tämä.
Vei tyttäreni! Percy! Etsi tyttö! - Eristäkää talo!
"Haastan Edgar Allan Poen kisaan -
Emilyn hengestä."
"Lukijoidenne iloksi luotte -
oman päättelykertomuksenne -
julkaistavaksi Baltimore Patriotissa."
"Tapan taas ja jätän johtolankoja, jotka vievät Emilyn luo."
"Ellen lue tätä keitosta lehdestä, rakas Emily kuolee."
"Teidän täytyy pelastaa hänet."
"Yrittäkää keksiä, miten vein hänet -
ja miten aion hänet tappaa."
"Onko teistä siihen, herra Poe?"
"Osaatteko pelastaa armaanne -
vai onko tarinan loppu se tavallinen?"
"Hulluutta, syntiä ja kauhua."
Minä tapoin hänet. - Neiti ei ole vielä kuollut.
Eikö? Toivotteko niin?
Miksi syy olisi minun? Missä poliisit olivat?
Ja te itse? Hänhän sanoi tulevansa!
Kuulkaa. Tappaja pitää tytön hengissä -
osana peliä. Ja siksi hän jää kiinni.
Faktat ovat meidän etumme.
Käskittekö miesten muistaa kasvoni?
He näkevät sitä kunnes tyttö löytyy. - Olen pahoillani.
Hyvä niin. Hänet vietiin nenänne alla!
Mitä hittoa hän täällä tekee?
Pidättäkää hänet! Syy on hänen.
Voimme esittää monia syytöksiä.
Ymmärtänette sen, herra Hamilton.
Poe on ainoa yhteys tyttäreenne.
Muistakaa se.
Väistykää!
Kaksi tuntia. Miehittäkää kadut.
Mitä tämä tarkoittaa?
Apua! Päästäkää minut pois!
Ei, lopettakaa!
Suu tukkoon, Emily.
Tai minä tukin sen.
Anteeksi.
Ruumista pitää arvostaa.
Meidän pitää aina muistaa, -
että ruumis ei ole vain opetusväline.
Tutkimme, kuoliko hän keuhkotautiin.
Professori? Mitä nyt?
Voi luoja!
Ehkä ilotyttö kun on noin maalattu.
Avasitteko te tämän?
Puhtain käsin?
Kyllä, minä en jättänyt tahraa.
Pani vastaan ja raapi tekijää.
Tyttö ei pannut vastaan.
Ei haavoja. Veri ei ole hänen.
Mies iski takaapäin.
Kuristettu.
Taas yksi tarinanne?
Poe? Kysyin, onko tämä tarinanne.
"Marie Roget'n mysteeri".
Merimiessolmu. - Paalusolmu.
Kuten tarinassa.
Mitä se tarkoittaa? Kuka hän oli?
Hän oli tyttö -
Pariisin puodeista, Seinen rannalta.
Hän hukkui. Käsissä ei ollut verta.
Tappaja keksi itse sen.
Kirjatkaa kaikki yksityiskohdat.
Solmu, tytön mekko ja kädet.
Silmät, kohtalo...
Hymy ei ennakoinut mitään.
Viattomuus kuoli sielusta ensimmäisenä.
Tekijä ei liikahtanut silloin.
Hän nautti karmivasta siirtymästä -
toiverikkaasta elämästä -
turhaan kuolemaan.
Herra Poe.
Minä olen...
Anteeksi, että häiritsen. Olin huolissani teidän...
Edistyksestä? - Niin.
Olen joutunut omaan tarinaani.
Yhtä kurjana kuin luomani hahmot.
Ymmärrän.
Ajatelkaa mitä haluatte, Fields, -
mutta hallitsen taiteeni.
En jätä tyttöä pulaan.
Tiedän.
Olin tyly teille. Pyydän anteeksi.
Vaimoni lauloi ja alkoi yskiä verta.
Pelkäsin pahinta, mutta Virginia toipui.
Ja minä tyhmä aloin toivoa.
Mutta verta alkoi tulla taas.
Ja taas. Paljon verta.
Kuume. Läkanat veressä ja hiessä.
Kuulin pimeyden äänen kun se hiipi minua kohti.
Mutta...
Olin niin suruissani, -
että kuolema oli lopulta helpotus.
Sen korvasi pian melankolia, -
joka seurasi minua kuin musta koira.
Läpi elämäni.
Kunnes tapasin Emilyn.
Aika käy vähiin.
Onko hän yhä hengissä?
Olen varma siitä.
Mainiota. Poe, teit sen taas.
Ällistyttävää kekseliäisyyttä.
Totuus ei ole ennen sivunnut tarua näin...
Otsikko arveluttaa. - Et muuta mitään.
Hyvä on. Ivan!
Uusi sivu 1.
Melankolia seuraa kuin musta koira.
Rakastan sinua, Edgar.
Fields.
Veri ei ole oikeaa. - Veri?
Se on teatteriverta. Hän oli näyttelijä.
Verta käsissä. Macbeth! - Aivan.
Se Poe takoo kuolleilla rahaa.
Cantrell on teatterilla. - Imperial, oletan. Äitini teatteri.
Uhri oli rooliasussa. Vietiin teatterilta.
Löydämme hänet.
Antaisin henkeni hänen hengestään.
Tiedän sen.
Pois, pahainen tahra! Pois!
Yksi! Kaksi!
Nyt on sen aika.
Helvetti on pimeä!
Mitä pirua? - Me tutkimme tilat.
Kesken esitystä! - Kaikki koolle.
Lady Macbeth katosi. Ja nyt tämä.
10 sekuntia.
Näytä kätesi.
Hyvä yleisö, esitysjatkuu pian.
Astu esiin. Käsineet pois.
Onko tässä koko porukka? - On.
Onko varma? Laskekaa vielä.
Mitä te teette? Näytös vaihtuu pian.
Mistä olet? - Liverpoolista.
Kolmen päivän loma tienata ekstraa.
Lue.
Se on "Macbeth". Tunnen sen.
Yksi puuttuu. Maurice.
Missä hän on? - Kukaan ei saa poistua.
Hän on täällä.
Jos kukaan yrittää lähteä, ampukaa.
Pane yöpaita päälle.
Sinä siellä! Tule esiin!
Seis!
Tule esiin!
Tapan sinut!
Tähtään sinua aseella. Kädet esiin tai ammun.
Älä ammu! Olen näytelmässä.
Ei hätää. Pysy siinä.
Miten kävi? - Ase hukkui. Näin hänet.
Pahus. Ovet lukkoon, hän on täällä!
Mikä avustajan nimi oli? - Maurice.
Missä tavarat ovat? - Alakerrassa.
Poe...
Täällä.
Mikä se on?
Näyttää kalalta.
Se on ihmisen kieli.
Mitä se tarkoittaa?
Nyt keksin. "Tapaus M. Valdemar".
Mies hypnotisoitu lähes kuolemaan.
Elää, puhuu vain kielen värinällä.
Kieli oli suussa. - Poe, tapahtui onnettomuus.
Jatkakaa! Tarvitaan lisää!
Tuli ei sammu itsestään.
Pitäkää väki loitolla talosta!
Siirtykää taaksepäin.
Maassa kirottu, ravintona tulikivi.
Nautittuna syntymästä asti, yksin.
Ikkunat särkyivät ensin. Tahallista.
Olette oikeassa. - Ja löysimme tämän.
Otan sen, ellei se ole teidän.
Kuulen äänestä, että se on minun.
Kiitos.
Miksi teet minulle näin?
Päästä minut pois.
En voi.
Kyllä voit.
Ole kiltti.
Minä palelen.
Miksi teet näin?
Älä anna minun kuolla tänne.
Neiti Hamilton...
Herra Poe?
Minulla ei ole yösijaa. - Kuulin.
En halua olla vaivaksi. - Ei, tule sisään vain.
Olen kuin keksimäni piru täällä.
Tulipalo oli sytytetty. - Kuulin. Pormestari haluaa tuloksia.
Lisää selvittämättömiä murhia, vai?
Pääsin liki. Ellei ase olisi pudonnut...
Ehkä.
Mutta me olemme edistyneet.
Merimies on Maurice Robichaux.
Sanooko se mitään? - Ei.
Cantrell ja minä kyselimme satamassa.
Hän rantautui viisi päivää sitten. - Kun murhat alkoivat.
Ja pestautui teatteriin hommiin.
Hän ei ollut siellä tänään. - Hän ennakoi jopa tulomme.
Kuule. Tiedän kokemuksesta, -
että neula löytyy tonkimalla heiniä.
Läivan paperit... - Laivan?
Kaikki yksityiskohdat ovat tärkeitä.
Eikö sinua kiusaa, -
ettet löydä tätä murhaajaa?
Maineesi on pelissä. Katso tänne.
Neljä kuollutta! Enkeli joutui sen pedon kynsiin.
Mutta tämä virkamies tihrustaa lokikirjoja. Onko tämä sinusta vitsi?
Mitä sitten? Etsiä umpimähkään?
Pyydän, että mietit.
Aloita merimiehestä.
Oletko kirjoittanut merimiehestä? - En.
Jututitko laivan kapteenia? - Kyllä.
Robichaux oli pidetty. Perheellinen.
Missä? - Ranskassa.
Nîmesissa. Sanooko se mitään?
Ei, ehkä. Vaikea sanoa.
Yhtä asiaa en ymmärrä.
Miksi Baltimore?
Fortunato on seilannut kaikkialla.
Mikä? Toista laivan nimi.
Fortunato.
"Fortunaton tuhannet vauriot kestin."
"Amontilladon kypärän" alku.
Tarina kostosta. Mies hautaa Fortunaton elävältä.
Missä? - Italian katakombeissa.
Baltimoressa ei ole katakombeja. - Ei.
Mutta katujen alla on tunneleita.
Viemäreitä.
Etsimme tuoreita muurauksia.
Määrään tahdin. Vihellän pilliin...
Huudamme tytön nimeä tunneleissa.
Emily!
Kuuntelemme hiljaa 10 sekuntia.
Kuuluuko seinien takaa mitään?
Jos löytyy jotain, tutkimme paikan.
Onko selvä?
Menkää!
Laasti on eri väristä. Katso.
Tässä.
Varo.
Löytyikö?
Valoa. - Mitä siellä on?
Kaivakaa.
Seis!
"Älä sure merimiehen kuolemaa."
"Hänen kohtalonsa antoi johtolankoja."
"Siunausta, Poe. Emily heikkenee."
Tapan sen miehen. Tapan sen miehen irvikuvan.
"Siunausta." Tekstikin on barbaarista.
Miksi neidin vaatteet? - Näkee minun kärsivän.
John, tuo valoa. Löysin ehkä jotain.
Mitä? - Käännetään hänet.
Kadonnut merimies taisi löytyä.
Sekstantti. - Luonnollinen valinta seilorille.
Veljeni lähti merille. Näitä saa idästä.
Viilto on tuore, veri tuskin hyytynyt.
Tappajan tekemä.
Kamppailussa? - Liian harkittua.
Leveysaste. Auringon kulma keskipäivällä kertoo -
etäisyyden ekvaattorista. Ei auta yksin.
Armeijassa oppii. Kävin West Pointia.
Ei pelkoa, minut erotettiin. Katso.
Skalpelli.
Kieli on otettu pois.
Ja tämä... on sen tilalla.
Mitä se kertoo? - Pituusasteen.
Paperia ja kynä. Hän antaa sijainnin.
Avatkaa!
Missä Hamilton on? - Mitä nyt?
Merikortteja. - Ja almanakkoja.
Miksi? - Antoi Emilyn sijainnin.
Minun kelloni. Luulin sen kadonneen. Tappajalta?
Merimiehen päällä. - Sisällä.
Julkeaa. - Ja leveyskoordinaatit.
Uskomatonta.
En tunne navigointimenetelmiä.
Kolme asiaa kertoo sijainnin.
Sekstantti, kronometri ja almanakka.
Almanakka kertoo auringon liikkeet.
Keskipäivän. - Tuonko lisää?
Tuo vielä lasi, Percy.
Greenwichin ajasta voi laskea, -
kaukanako Greenwichistä on.
12.27. Ei, 28. - Kumpi?
28. - Eli 12.28?
Pituusaste on itäistä tai läntistä.
Leveysaste pohjoiseen tai etelään.
17 astetta pohjoiseen.
Länsi-Intia? Hän ei ole vienyt tyttöä niin kauas.
Tässä. St. Croix.
Ei, sinne on parin viikon matka.
Ei saari. St. Croix...
"Pyhä risti." Holy Cross!
Holy Cross on meidän kirkkomme.
Cantrell, menkää te takakautta.
Rikkokaa vaikka ikkuna, jos on pakko.
Nyt!
Emily!
Luoteiskulma!
John!
Älä liiku, John.
Täällä!
Tuolla! Musta hevonen!
Fields? - Perään!
Etsi hänet, Edgar! Mene!
Nimesi, pelkuri!
Kuka olet?
Poe!
Tappaja pakeni.
Menetin hevoseni.
Entä Fields? Häntä ammuttiin.
Hän on tohtori Clementsillä. Entä sinä?
Lehti menee pian painoon.
Tyhjällä haudalla oli Emilyn nimi.
Siksi hän passitti meidät sinne.
Ehkä. Ja tappaakseen taas.
Anteeksi, olisi pitänyt perua juhlat.
Nämä ovat minun tarinoitani. Tyttäresi rakkaus minuun vaati uhrin.
Mene tohtorin luo. Haluan kirjoittaa.
Edgar... Tänään hän on vielä elossa.
Päästäkää, tohtori.
Päästäkää! Aika käy vähiin.
Rinnassanne on luoti. Teen työtäni.
Tyttö kuolee tänään, joten toimikaa!
Tuo keittiöstä viskipullo.
Mikä se on? - Magneetti. Luoti pitää ensin löytää.
Kostuta liina viskiin. Juokoon loput.
Luunvalkea luuharso näkyi repaleisten sormenpäiden alla -
kun Emily raapi puista arkkuaan.
Epätoivoinen hukkuva eläin.
Maa nousi kuin tiimalasin hiekka -
kun viimeinen hengenveto saatteli tiedottomuuden rajoille kunnes...
Hän tiesi, ettei toivoa enää ollut.
Hän oli pettänyt armaansa eikä muuta ollut enää tehtävissä.
Yksi viimeinen teko.
"Epätoivoinen rukous: henki hengestä."
Ei, älkää. - Lado se, Ivan.
Tee se!
Syy ei ole teidän. - Kenen sitten?
Murhaaja on syyllinen. - Luen sen.
"Poe tunsi myrkyn veressään."
"Pian tuntisivat madotkin." Luoja!
Tuleeko rahaa, Henry? Myykö tämä?
Myykö se? Myykö?
Hullu! Järjestän sinut linnaan.
Minä järjestän sinut helvettiin!
Älkää, herra Poe. Ei kannata.
Clements!
Anteeksi, nukahdin odottaessani.
Mitä kello on? - Vähän yli kuusi.
Lehti tuli.
Ihmiset varastelevat toisilta lehtiä.
Vaalitja karmeat murhat kiinnostavat.
Teille tuli muutakin.
"Mestariteos, Poe. Hieno lopetus."
Koska tämä tuli? - Ennen lehteä.
Mistä tiedät? - Se oli lehden alla.
Mahdotonta. Musteessa on viiruja. Sen päälle on satanut.
Yöllä satoi. - Lehti on ihan kuiva.
En ymmärrä.
Lehti tuli kun sade oli loppunut.
Viesti kommentoi juttuani lehdessä.
Hän toi viestin ennen lehteä.
Eli tiesi tarinan etukäteen.
Hän oli jo lukenut sen.
Missä aseeni on?
Muste...
Se on painoväriä.
Patriot!
Henry, kerro missä hän on.
Henry!
Kerro.
LÄMPENEE
Ivan.
Yllätyitkö?
Missä hän on?
Tekee kuolemaa. Nopeammin kuin odotin.
Piti jouduttaa tätä, jotta tajuaisitte, -
että se on latojanne ja ihailijanne.
Juotavaa?
Olen odottanut tätä hetkeä.
Istua tässä ilman naamioita.
Taiteilija toisen kanssa. - Taiteilija?
Tosin viime rivienne perusteella -
tunsin itseni enemmän muusaksi.
Olet seonnut.
Olenko, herra Poe?
Paraskin puhuja.
Missä Emily on? - "Missä Emily on?"
Suoraan asiaan.
Ettekö kysele synkistä motiiveista?
Mielen syövereistä? Epätavallista.
Missä hän on?
Masentava loppuratkaisu.
Mutta elämä on tylsempää kuin fiktio.
Aika päättää tämä tarina. - Hyvä on.
Antakaa ase.
Pääsitte näin pitkälle. Jätättekö tähän?
Tiedätte jatkon. Kirjoititte sen itse.
Joko tapatte minut ja Emilyn, -
tai annatte aseen minulle.
Saako Emily elää? - Niin te kirjoititte.
Myönnän, etten itke helposti, -
mutta nyt paruin kuin vauva.
Pidän myrkyistä. Siten hoitelin isäni.
Tappava juoma, mutta ehtii jutella.
Monia dramaattisia mahdollisuuksia.
Voi minua! Puhun dramatiikasta aikamme suurimmalle kirjailijalle.
On ollut kunnia tehdä yhteistyötä.
Yhteistyötä? - Ideat ovat teidän. Lainaan vain niitä.
Valdemarin kielen keksin kyllä itse. Taitavaa mielestäni.
Älytöntä. Elämäni lopussakin törmään plagioijaan, -
joka ei osaa keksiä edes itseään.
Totta.
Kruunaan elämäntyönne. Olen mestariteoksenne.
Kenen maailmassa nyt ollaan, Edgar?
Minun vai sinun?
En tiedä vastausta.
Se on aika nerokasta.
No, ole hyvä.
Lasi tyhjäksi.
Tarvitsen vaunut!
Lähetä sana Charles Hamiltonille.
Käske hänet Baltimore Patriotiin.
"Niin on kirjoitettu."
"Minä kuolen tänään."
"Maakuoppa odottaa minua."
"Osuva loppu raadolliselle miehelle."
"Emily, tässä jäähyväissuukkoni."
Hienoa.
Loppuun asti runollinen.
Tämä oli kai neiti Hamiltonille.
Missä hän on?
Kerron jotain.
Elin ja hengitin tarinoitanne.
Kun lopetitte kirjoittamisen, -
taisin vähän seota.
Mutta jaksoin uskoa, torjuttunakin.
Uskoin tulevaan, missä jonotetaan -
sellaiseen, mitä vain me näemme.
Tiesin, että syntyy vielä yksi tarina.
Kukaan ei ikinä unohda teitä.
Ranskassa on nuori kirjailija. Jules Verne.
Oletteko kuullut? - Mitä? Pariisi...
Hän muistuttaa teitä. - Missä Emily on? Olet sen velkaa!
"Mikä vain olisi tuskaa parempaa."
"Tätä pilkkaa siedettävämpää."
"En kestänyt enää niitä virneitä."
"Petollinen sydän."
Hän on täällä.
Hän on täällä...
Kyyti Reynoldsille. - Tulossa!
Hyvästi, herra Poe.
Nautin yhteisestä ajastamme.
Reynolds...
Emily!
Vastaa!
Emily! Vastaa!
Voi luoja...
Emily?
Emily...
Avaa silmäsi.
Avaa silmät.
Emily, avaa silmäsi.
Oletko se sinä?
Rakastan sinua. - Ja minä sinua.
Olen tässä. Tulin hakemaan sinut.
Pysy hereillä.
En jätä sinua.
Mennään kotiin.
Tarkoititko sitä? - Mitä?
Että haluat minut vaimoksesi. - Tässä ja seuraavassa elämässä.
Väistykää! Tehkää tilaa! Mikä teitä vaivaa?
Missä Poe on? - Oli juuri tässä.
Poe! - Äkkiä!
Missä Edgar on?
Anteeksi... Tehän olette Edgar Poe!
Olen. Vielä hetken.
Onko kaikki hyvin? Näytätte kurjalta.
Kutsunko jonkun apuun? - Reynolds...
Etsinkö Reynoldsin? Etunimi?
Ei.
Sano Fieldsille, että nimi on Reynolds.
Nyt en oikein ymmärrä.
Kerro Fieldsille.
Herra, auta kurjaa sieluani.
Herra Fields? Olen tohtori John Morgan.
Selvisikö kuolinsyy? - Valitan.
Minulla on vain ideoita. Hän oli hyvin kaoottisessa tilassa.
Puhui kuulemma sekavia. - Kyllä.
Käski sanoa, että nimi on Reynolds.
Onko se hyödyllistä vai hölynpölyä?
Ehkä kumpaakin.
Kiitos avusta, tohtori. Odotan lopullista analyysianne.
Tässä jäähyväissuukkoni.
Eromme hetkellä -
salli minun myöntää, -
ettei ole väärin sanoa, -
että päiväni olivat vain unta.
Kaikki mitä näemme -
on vain unta unessa.
Herra Reynolds, vien teidät vaunulle.
Kiitos avusta.
Tervehdys, Ivan.
Suomennos: Jaana Wiik www.opensubtitles.org Scandinavian Text Service 2012