Gesturile sunt tot ce am.
Nu mă pot baza pe cuvinte, pentru că limba mea e lungă şi plată,
astfel că e ineficientă în crearea sunetelor complicate, polisilabice.
Şi de asta sunt acum aici,
aşteptându-l pe Denny să vină acasă,
zăcând în balta pe care eu am făcut-o.
Enz!
Enzo?
Îi simt îngrijorarea în glas.
Ce s-a întâmplat, amice?
Enz...
Simt în mirosul lui ce a făcut.
Ulei de motor şi benzină... şi pui prăjit.
Poţi să te ridici?
Sunt aici, prietene. Aici sunt.
Bine.
Dacă aş putea vorbi,
i-aş spune să nu-şi facă griji.
Am văzut un documentar despre Mongolia la televizor.
În Mongolia, când un câine îşi încheie vieţile de câine, se crede
că se va reîncarna drept om.
Aici sunt, prietene.
Aşa...
Ştiu că aşa mi-aş pierde amintirile şi experienţele.
Dar am un plan.
Voi încerca să îmi întipăresc în suflet tot ce ştiu,
să duc totul în profunzimea existenţei mele,
astfel încât, atunci când voi deschide ochii şi-mi voi privi noile mâini,
să ştiu.
Aşa, Enzo al meu.
O să fiu pregătit.
O să-mi amintesc.
M-a ales dintr-o grămadă de căţei.
Un haos de lăbuţe şi codiţe.
A trecut pe la fermă în drum spre casă, venind de la pista din Yakima.
Încă de pe atunci ştiam că sunt diferit de alţi câini.
Sufletul meu mi se părea mai... uman.
Pe ăsta îl vreau. Cu siguranţă.
- E cel mai bun. - Asta spunea ea mereu.
Stai puţin! Ne gândeam să-l păstrăm pe ăsta.
Şi el spunea asta mereu.
Cât costă?
Aşa am văzut prima oară cum va fi restul vieţii mele.
POVESTEA INCREDIBILĂ A LUI ENZO
Tony! A venit Denny.
Ai răbdare!
- Nu ştiam că-ţi iei un căţel. - Nici eu nu ştiam.
Am văzut un anunţ pe drum şi ceva m-a atras.
Nu-i aşa, Enzo?
”Enzo”? Ca pe Ferrari? Tare!
Nu poţi avea grijă de un câine. Eşti mereu plecat.
Cel mai bun prieten al nostru ne strică momentul.
O să-l iau cu mine. O să-mi poarte noroc.
Vii diseară la concert? Cântăm în deschidere la The Scoffs.
Nu poate. Trebuie să aibă grijă de căţel.
Deja îmi aduce noroc!
M-au sunat de dimineaţă, au nevoie de un pilot.
Sigur. Îţi las o legitimaţie la poartă.
Bine, două legitimaţii.
Cine e tipul ăsta?
Da.
Îmi plăcea noua mea casă.
Îi lipsea doar iarba, dar mă descurcam.
Enzo, nu! Don, te sun mai târziu.
Şi... fă acum!
Dă-i drumul!
Denny părea neobişnuit de interesat de mersul meu la toaletă.
Haide!
Normal...
Bine, amice...
e timpul să te culci. Mâine avem o zi importantă la curse.
Fii cuminte!
Culcă-te, bine?
Bine.
În regulă.
Bine.
Desigur. Ungeţi...
Ulterior am aflat că se cheamă televizor.
Avea să mă înveţe multe despre comportamentul uman.
Dar, în acea noapte, a părut o fereastră către o nouă lume.
Îţi place, nu?
Să-mi placă?
La culme!
Piciorul drept pe acceleraţie.
Intri uşor în viraj.
Şi mai tare a fost când m-a dus la curse.
Denny!
- Uite! - E un căţel!
Apartamentul lui Denny era casa noastră, dar aici
îmi găsisem locul.
Era mai pasionant decât mi-aş fi putut imagina.
- Ce zici, Enzo? - Mi se părea raiul pe pământ.
Cum spuneai că-l cheamă?
Denny Swift. Maşina 96.
Predă pentru mine când are nevoie de bani, dar, ai încredere în mine,
e un diamant neşlefuit.
Căldura de pe pistă, viteza ameţitoare şi precizia echipei de la standuri...
toate mă vrăjeau.
A concurat un sezon în Formula 3. A fost ales de programul Audi al lui Zip Simone.
Începuse să devină celebru, dar Zippy a dat faliment şi şi-a pierdut postul.
Liber!
Dacă vrei să-ţi faci echipă, e alegerea ideală.
A fost mai mereu cu un tur în urmă.
Nu contează cine accelerează mai tare, ci cine ştie ce face.
Denny a trecut primul pe anvelope de ploaie.
Vino încoace!
Priveşte!
De când concurez, n-am mai văzut pe nimeni ca Denny pe ploaie.
Îmi aminteşte de ce se spunea despre Senna: ”Când plouă, el nu se udă.”
Când a câştigat, am simţit că am văzut un lucru măreţ.
Da!
Prima cursă, nu?
Cum ţi s-a părut? Ţi-a plăcut?
Puştiule, putem vorbi?
Ţi-l prezint pe Sean Wright.
Salut! Denny Swift.
Şi-a vândut compania tehnologică pe o sumă uriaşă,
iar acum vrea să îşi irosească averea în curse GT.
Am citit despre tine.
Impresionantă victorie!
Crezi că ai putea pilota aşa pentru el?
Pune-mă la încercare!
Primul an de viaţă a trecut imediat.
Să văd!
Ştiu că nimeni n-are o copilărie perfectă, dar a mea aşa a părut.
Denny a început să concureze pentru Wright şi mă lua cu el când putea,
eram un membru patruped al echipei.
Enz, eşti bine?
Eram mai mult decât bine!
Porneşte! La o parte!
A fost soartă sau noroc. Dar eu ştiam că mi-era scris să fiu câinele lui.
Denny spunea mereu
că cei mai buni piloţi se concentrează asupra prezentului.
Nu sunt obsedaţi de trecut, nu îşi fac planuri de viitor.
Câştigă!
Reflecţiile vin mai târziu.
De asta piloţii îşi înregistrează toate mişcările din maşină.
Trebuie să virez mai devreme. Să intru mai bine în viraj.
Am învăţat multe de la el despre echilibru, anticipaţie, răbdare.
Maşina se duce unde priveşti, Enz.
Visam că, într-o zi, o să pilotez şi eu.
Felicitări pentru victoria spectaculoasă. N-a fost o cursă uşoară.
Îmi place să-mi asum riscuri.
A fost doar meritul tău. Tipul ăsta nu te-a pomenit niciodată.
Eşti prea bun pentru el, Denny. Trebuie să începi să obţii sponsori.
Da, poate.
- Piloţii mă consideră liderul lor... - Mută la meciul cu Mariners!
Există o veche zicală pe care Denny o spunea deseori:
”Nicio cursă nu se câştigă în primul viraj,
”dar multe s-au pierdut acolo.”
Doar noi doi, Enz. Mereu, doar noi doi.
...şi apoi accelerezi.
Nimic nu conta mai mult decât cursele pentru noi.
Ştiam că e o chestiune de timp
până când Denny avea să concureze în Formula 1, în Europa.
Haide!
Şi lumea avea să-l vadă cum îl vedeam eu.
Avea să fie adorat de fani din lumea întreagă.
Victoriile lui aveau să fie legendare.
Numele lui, pomenit alături de cele ale marilor vedete ale sportului.
Dar, deocamdată, era doar campionul meu.
Apoi a apărut ea.
- A fost grozav! - Da.
Enzo, ea e Eve.
Bună, Enzo! Ce faci?
Prima impresie legată de Eve a fost complicată, precum aromele din aer.
Nu-mi prea plac câinii.
Un amestec de produse de îngrijire, şampon şi feromoni.
E mai curând om decât câine.
Denny era încântat de îngrijirea ei.
Cine ştie, poate se spăla zilnic.
Mereu se uită aşa la oameni?
Dacă îi plac.
Eşti bucătar?
Nu, predau engleza ca limbă secundară, o elevă e thailandeză
şi a făcut un curry incredibil. Dar se pare că trebuie să pleci.
- Nu ştiu ce l-a apucat. - Mi-a părut bine.
Vino încoace! Eve?
Prietenii mei cântă într-o trupă
şi au concert la Nemo's în seara asta.
Dacă nu ai planuri...
- ”Head Injury”. - Da, a treia trupă din Seattle...
- ”Care cântă piese Soundgarden.” - Da, asta susţin ei.
- Sună distractiv. - Da?
Da. O să ne distrăm.
- Ne vedem acolo. - Bine.
Pa!
Hai!
Aţi fost excelenţi!
Vezi, Mike? A făcut o criză fiindcă am sărit o strofă la Spoonman.
Noi am sărit o strofă?
Aşa a fost mereu în liceu.
Care piesă ţi-a plăcut cel mai mult?
Penultima.
- Cea cu soloul de chitară de 12 minute? - Asta mi-a plăcut!
Denny, însoară-te cu ea!
- Mai vrei una? - Nu, mulţumesc. Nişte apă, te rog.
- Sigur. Mike? - Da.
- Abia v-aţi cunoscut? - Da.
- Şi? - Băi!
Cred că e de treabă.
Stai să-l vezi în curse. Atunci o să te îndrăgosteşti.
Băi!
Ce? Doar...
Când o să te văd în cursă?
De parcă Denny s-ar lăsa păcălit...
Nu ştia mai nimic despre curse, dar pe Denny nu părea să-l deranjeze.
Bănuiam că o să scăpăm rapid de ea,
dar în primăvară devenise clar că Eve nu avea să dispară.
Admit că eram invidios când o copleşea cu atenţie pe ea,
cu degetele ei opozabile şi fundul rotund.
În maşina obişnuită, da.
Ce ştie despre predat engleză?
Exact.
Iar gusturile ei în materie de televiziune lăsau de dorit.
Încetează!
Denny nu se mai sătura să-i facă pe plac.
Totul pentru recompensa lui, adică multe mângâieri şi stat bot în bot.
- Cum a fost la cursuri? - Bine.
Îi invidiam zâmbetul atrăgător şi râsul relaxat?
Poate că da.
Căci era om, spre deosebire de mine.
Mă duc să fac micul dejun.
- Serios? - Da.
Mulţumesc.
Bună, Enzo!
Nu te superi dacă-l iubesc şi eu, nu?
De parcă aş avea ceva de spus...
S-au căsătorit într-un palat magnific, cu propriul său ocean.
Credeam că asemenea locuri există doar la televizor.
Am încercat să mă fac util.
Am fost manierat, nu am gustat din tăvile cu aperitive delicioase
şi mi-am făcut treburile în straturile de flori cele mai îndepărtate.
Era casa părinţilor lui Eve, Trish şi Maxwell,
despre care la început am crezut că sunt gemeni.
Purtătorul inelelor să se apropie!
La momentul potrivit, am făcut ce mi s-a cerut, de dragul lui Denny.
- Bravo! - Hai, Enz, vino încoace!
Bravo!
Cu acest inel te iau de soţie.
Eve?
Cu acest inel te iau de soţ.
Astfel, am devenit o familie...
dar nu eram toţi la fel de entuziaşti.
N-a putut să se bărbierească la propria nuntă?
- Maxwell! - Ce e?
- E doar o observaţie. - Fii serios!
Nu consideri pe nimeni destul de bun pentru ea.
Îmi place. Dar îmi iubesc fiica.
Şi el e pilot de curse.
Nu e dreptul meu să fiu un pic îngrijorat?
Nu, dacă Eve nu este.
Am aflat că oamenii sunt gata să spună orice de faţă cu mine,
pentru că mă consideră un câine prost.
L-am sunat pe Andy Neuberger săptămâna trecută.
Zicea că un pilot care e în circuit de atâta vreme
ar fi trebuit să aibă deja succes,
dacă era să se întâmple vreodată.
Eve spune că îi merge foarte bine.
Ştiam eu că aici vă găsesc! Hai la tort!
Tăticul îşi pregătea băutura.
După nuntă a venit mutarea.
Nu ştiam ce părere să am.
Aveam loc să alerg.
Dar vechiul apartament era doar al meu şi al lui Denny.
Am încercat să-mi exprim sentimentele.
- Ce-a fost asta? - Enzo. E entuziasmat.
Dar gesturile mele erau mereu greşit interpretate.
Mai mult, Eve avea o nouă aură misterioasă,
care mă împiedica să am resentimente faţă de ea.
Gravidă
E pista Watkins Glen, acolo merg bine de obicei.
- La New York, nu? - Da.
Poţi să-ţi iei două zile libere, să mergem mai devreme.
Sunt gravidă.
Poftim?
Eşti speriat?
Nu! Tu eşti?
Un pic.
Tu ştiai?
N-am înţeles niciodată conceptul de bani
şi de ce oamenii par să aibă mereu nevoie de ei.
Dar Denny era tot mai preocupat de ei.
A început să se antreneze tot mai mult.
Preda mai mult, lua parte la câte curse putea.
O să-mi fie dor de tine!
Asta însemna că petreceam mai mult timp doar cu Eve.
Hai, Enz!
Sincer să fiu, nu împărtăşeam afecţiunea exagerată a lui Denny pentru ea.
Mulţumesc mult.
Dar ne-am dezvoltat propriul ritm.
E foarte frumos!
Uneori, îmi amintea de mama mea,
când ofta şi se întindea.
Trebuie să fie fantastic să ai un corp care să poată duce o creatură în el.
În afară de limbrici, din ăştia am avut şi eu.
Vrei să ştii cum e?
Bun băiat!
Simţi? Ai simţit cum a mişcat?
Drăgălaşule, vino încoace!
E în regulă. Vino!
E bine.
Nu-mi puteam imagina ce se petrecea în sacul magic al lui Eve,
unde era montat copilul.
Dar speram că va semăna cu mine.
Enzo, mai uşor, altul nu mai ai!
- E plăcut. - Îmi place.
Probabil că arată ca cel pe care ţi l-am luat ultima oară...
Îţi place?
L-am luat de la Pike Place. E făcut de mână.
- Este... - E nuanţa ta preferată de roz.
Aşa e.
Te simţi bine?
Da. Vreau doar să văd cum îmi stă.
Putem vorbi despre treaba cu moaşa?
- Am mai discutat. - Da, ştiu.
Dar eu m-am născut la spital, tu, la fel.
Ştiu, dar vreau să nasc aici.
Tanya a născut gemeni acasă!
Şi a spus că cele două femei au fost fantastice.
Bine.
Bună, mamă! Crăciun...
Bine.
E cineva de la ceva cu Penske.
De Crăciun?
Alo?
Da, bună ziua!
Ce-i cu fesul ăsta?
Câinii nu diferenţiază culorile.
Se pare că nici Denny.
Da, mai vorbim.
La revedere!
- Ce e? - Era Judd Murphy, de la Team Penske.
Mi-a oferit un loc în cursa de 24 de ore de la Daytona.
Asta e bine, nu?
Bine? E super! E Daytona.
E şansa pe care mi-o doream. Ar putea schimba totul pentru mine.
Denny, e fantastic!
E în ultimul weekend din ianuarie.
- Şi ce? Eu nasc pe 15 februarie. - E cam la limită.
Ce-ar fi să vii cu mine?
Nu e nevoie să zburăm.
Denny, nu merg cu maşina până în Florida.
Dar tu trebuie să faci asta!
Nu încape discuţie. E şansa ta.
Dacă te clasezi bine, ţi se vor deschide uşi.
Nu-ţi faci griji că vei naşte atunci?
Când am făcut eu ceva prea devreme?
Nu ştiam că un om poate scoate asemenea sunete.
Denny a ratat tot, pentru că pilota noaptea la Daytona.
Denny Swift, în maşina 22, face o cursă excelentă,
- ...după ce echipa era pe locul 10. - E foarte bine, Eve.
Ne apropiem de a 17-a oră a cursei maraton şi începe să plouă.
- Vreau să vorbesc cu Denny. Îl suni? - Împinge!
Swift e iar la volan şi se apropie de maşina 17.
Încă o dată!
Incredibil! Denny Swift a trecut pe primul loc cu o demonstraţie de talent.
Bună, frumoaso!
Eşti drăguţă şi caldă.
Vă lăsăm un pic singure.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Fugi, căţelule!
Nu, poate rămâne.
Enzo.
Mirosul era complet nou.
Vino încoace, băiete! Vino!
Nu mai cunoscusem o creatură atât de frumoasă.
Zoë...
el e Enzo.
Şi el face parte din familie.
Şi te va proteja mereu.
- Cum e? Ea e bine? - Bună! Da, e foarte bine.
Bună!
Da!
Îşi aştepta tăticul.
Ar fi trebuit să fiu aici.
- Scumpule, are doar o zi. - Chiar şi aşa...
Acum eşti aici.
De asta ne-am cunoscut.
Ca să creăm făptura asta perfectă.
Tot nu pricep.
Am pierdut. Nu e mare lucru.
Conduceam cu un tur înaintea ultimului schimb.
I-am spus lui Murph că pot termina, dar...
sponsorii îl presau să îl folosească
pe un puşti-minune din California, care a apărut mult în presă.
După zece minute, a lovit parapetul. A făcut maşina praf.
Dar tu ai pilotat bine.
Nu înseamnă mare lucru, dacă echipa nu termină cursa.
E în regulă.
Serios. O să fie şi alte curse.
- Da. - Da.
Zoë, uite!
Unde e? A trecut prea mult.
Gemenii care rareori ne vizitau, acum veneau deseori
ca să ne umple casa cu cadouri ţipătoare.
Denny se prefăcea că nu-l deranjează, dar pe mine zebra aia mă neliniştea.
Uite ce ochi! Bună, fetiţo!
- Tată, trebuie schimbată. - O schimb eu.
Da, te ia bunica.
Denny!
- Capătă formă. - Mulţumesc.
Te-am văzut în cursa aia.
Ce face băiatul care a avut accidentul?
Am mai purtat discuţia asta.
Dar acum ai o fiică.
Să zicem că te accidentezi grav
sau, Doamne fereşte, mori...
- N-o să fie aşa. - Nu poţi fi sigur.
Ba da.
Promit că le voi întreţine mereu pe Eve şi Zoë, orice ar fi.
Jur că voi pune siguranţa pe primul plan,
chiar dacă asta înseamnă că voi pierde fiecare cursă.
Pa, scumpo! Te iubesc!
Mă uimea puterea unei creaturi atât de mică precum Zoë.
O putere pe care o avea şi asupra mea,
fără niciun efort, precum Pământul ţine Luna pe orbită.
Eram un element crucial din divertismentul ei,
sărind după mingi de tenis şi fugind să le prind,
dansând ca un clovn cu patru picioare ca să le prind iar.
Fugi!
Eşti gata, sărbătorito? Haide!
Eram atât de scufundat în lumea ei, că pierdeam şirul săptămânilor şi lunilor.
Pe locuri, fiţi gata...
acum!
Când le spunea prietenelor că sunt fratele ei mai mare,
inima mi se umfla de mândrie.
Măgăruşul!
Chiloţi Împuţiţi! Vine!
Vine cu viteză!
Cuminte!
Toţi trebuie să-şi aştepte rândul pentru o gustare.
Chiar şi zebrele. Nu, dle profesor?
- Tăticule! - Bună!
Iartă-mă că n-am ajuns la spectacolul de dans. Mi-a povestit mama tot.
- Ai câştigat? - Nu, de data asta nu.
Te simţi mai bine?
Mult mai bine.
Mulţumesc că ai avut grijă de fetele noastre, Enz.
Ce avem aici?
E clasa a doua.
Parcă sunt mereu pe pistă sau în avion.
Şi mie mi se pare aşa uneori.
O să devină mai uşor.
Te simţi bine?
Am o migrenă. Am corectat lucrări până târziu.
N-ar fi trebuit să dureze atât.
Am visat mereu să ajung în Formula 1, dar...
simt că bat pasul pe loc.
Nicio cursă n-a fost câştigată în primul viraj.
Da.
Îţi place ce faci, nu?
Sigur că da.
Dar poate că nu e suficient.
Nu ştiu.
Apex mi-a oferit o maşină la Laguna Seca, weekendul viitor.
Le-am spus că trebuie să mă gândesc.
Eşti doar obosit.
Da.
Am petrecut o noapte albă gândindu-mă la ce spusese Denny.
Să renunţe la curse?
Era pilot de curse cum eu eram câine.
Era în firea lui. Era destinul lui.
Conform folclorului mongol, câinii văd în lumea spiritelor...
Zoë, cina e gata.
- Vreau să-l aştept pe tata. - Are un curs în seara asta.
Încă cinci minute?
Bine. Enzo, la cină!
Da!
Apoi, toate grijile legate de Denny au fost eclipsate de un miros.
Unul care provenea din urechile şi sinusurile ei, un miros de descompunere.
De lemn putrezit.
Dacă m-ar fi ajutat limba, aş fi avertizat-o.
Nu-mi face şi tu probleme.
Dar nu puteam decât să privesc şi să mă simt pustiit,
pentru că nu aveam cum s-o ajut.
În privirea mută a zebrei simţeam că râde de problema mea.
Eve îmi ceruse s-o protejez pe Zoë.
Dar nimeni n-o proteja pe Eve.
O s-o trezeşti pe Zoë!
Hai!
De când te uiţi la cursele mele?
Cum de eşti mult mai rapid decât ceilalţi în viraje?
Păi...
cei mai mulţi piloţi se tem de ploaie, pentru că e imprevizibilă.
Sunt obligaţi să reacţioneze la ea.
Dacă reacţionează la viteză,
probabil că e prea târziu. Aşa că e normal să se teamă.
Eu mă tem doar privind.
Da, dar, dacă obligi maşina să facă ceva, nu mai ai surprize.
Controlezi rezultatul.
- Faci maşina să derapeze? - Da.
Da.
Când sunt în maşină, eu îmi creez propriul destin.
”Ce realizezi e în faţa ta.”
Dacă-ţi creezi propriile condiţii, ploaia e doar ploaie.
Mâine-dimineaţă îi suni pe cei de la Apex
şi le spui că vă vedeţi la Laguna Seca.
Şi nu te vei da bătut niciodată!
Nici pentru noi, nici pentru altcineva.
Promite-mi!
Promit.
În acel moment am înţeles iubirea lui Denny pentru Eve
şi de ce atâta vreme m-am temut s-o iubesc şi eu.
Era elementul meu imprevizibil.
Era ploaia mea.
Se anunţă o zi frumoasă la Laguna Seca Raceway, în Salinas, California.
Avem 43 de maşini de GT şi o listă impresionantă de piloţi.
Mămico?
Strânge-ţi lucrurile!
Mergem la bunici câteva zile, până se întoarce tati.
Ţi-e rău?
Trebuie neapărat să mă odihnesc.
Te rog!
Hai!
Totul s-a întâmplat foarte repede.
În cinci minute au plecat.
Dar eu nu plecasem. Eram acolo.
Denny spunea mereu că panica e cel mai mare duşman al unui pilot.
Aşa că n-am intrat în panică. Nu am făcut manevre exagerate, nu m-am blocat,
deşi ştiam că Denny se va întoarce peste două zile.
Dar sunt câine.
Când Dumnezeu ne-a refuzat degetele opozabile,
ne-a oferit capacitatea de a rezista multă vreme fără hrană.
Deşi un deget opozabil m-ar fi ajutat
să deschid o uşă, de exemplu,
aveam capacitatea de a rezista fără mâncare.
Cu cât dura mai mult izolarea, cu atât eram mai agitat.
Dacă Denny nu se mai întorcea?
Cu o rezervă limitată de apă,
n-aveam de unde să ştiu cât trebuia să-mi ajungă.
Am mai mâncat câteva cereale scăpate de Zoë pe jos
şi am suferit ruşinea de a mă uşura pe covor,
aşteptând să se sfârşească tot chinul.
După 40 de ore de singurătate, am început să am halucinaţii.
Tocmai descoperisem nişte resturi de iaurt vărsat, când am auzit un sunet.
Era zebra.
Am urmărit creatura în dansul său brutal,
neştiind cât mai rezist.
Am fugit afară, sperând că ce văzusem fusese doar în mintea mea,
o viziune demonică provocată de lipsa de glucoză.
Dar ştiam că e real şi că s-a întâmplat ceva groaznic.
E cineva acasă?
Enz!
Ce faci? Vino încoace!
Enzo, vino!
Vino încoace!
Ce s-a întâmplat?
Unde e toată lumea?
Eve?
Eve şi Zoë mai sunt acolo?
Pot vorbi cu ea?
Da, sunt acasă. Enzo e aici.
Eve, stai...
A fost aici tot timpul?
Credeam că l-ai luat cu tine.
Nu, trebuie să închid. Trebuie să mă ocup de el.
Doar pe covoraş ai făcut?
Vino încoace!
Poftim!
- Tati, mi-a fost dor de tine! - Şi mie, de tine.
- Pot să-mi salut animalele? - Da, du-te sus!
Încerc să înţeleg.
Mi-era aşa de rău, că n-am mai gândit.
Doctorul spune că ar putea fi ceva viral.
Bună, amice!
Enz, îmi pare tare rău!
Zoë?
Animalele mele au păţit ceva.
Ce haos! Nu înţeleg de ce a făcut asta.
Zoë, nu mai plânge. O să-l găsesc.
Treci încoace!
Aici! Căţel rău!
Uite ce ai făcut!
Vezi? De ce ai făcut asta?
Căţel rău!
- Câine prost! - Denny, ajunge!
Ce faci?
Aveam un singur gând în minte.
Zebra s-a reparat singură şi a atacat restul animalelor după ce am plecat.
Ar fi trebuit să distrug demonul când am avut ocazia.
Trebuia să-l mănânc, chit că mă ucidea.
Îmi pare rău, Enz.
Promit să nu mai fac asta.
Eşti un câine dur.
Haide!
Apropo, am câştigat.
Primul la categoria ta?
Primul la general.
Şi am primit un loc permanent în prototipul Apex.
Doamne, Denny!
Vor să mă duc imediat la Sonoma, să mă antrenez cu echipa.
Ce mândră sunt de tine!
Mă gândeam să mergem toţi. Măcar vara asta.
Să mergem la curse?
În curse, maşina se duce unde se duce privirea.
Un pilot care nu-şi poate lua ochii de la parapet se va izbi de el.
Dar pilotul care priveşte pe pistă şi simte cum roţile sunt libere
va menţine controlul maşinii şi al propriului destin.
Mi-am dat seama că asta făcuse Denny.
Crease o victorie pentru că ştia că aveam nevoie de aşa ceva.
Chei.
Bine, te sun diseară.
Pa! Puştoaico, aia îmi trebuie!
Dă-o încoace!
Mulţumesc.
- Distracţie plăcută! - Pa!
Pa, tăticule!
- Bună, mamă! - Bună! Cum te simţi?
Mult mai bine.
Am plecat într-o drumeţie cu Enzo, cât e Zoë la şcoală.
Trebuie să fiu în formă, mă simt nasol.
Scumpo, eşti foarte fragilă.
Denny e plecat din oraş iar?
Mamă, nu începe. Îmi ajunge câte spune tata.
- Doar întrebam, draga mea. - Ştiu.
Trebuie să închid. Te sun mai târziu. Te iubesc!
- Şi eu. - Pa!
E în regulă.
Sunt bine.
Sunt clipe în care dorinţa de a vorbi mă înnebuneşte.
Are un număr.
Uneori, urăsc ce sunt.
Haide!
Vino încoace!
Da... o să fie bine.
- Mulţumesc, Mike. - N-ai pentru ce.
Nici nu vor să mai facă o biopsie,
ci să scoată tumoarea imediat, chiar dacă nu e malignă.
Vrei să sun eu la Apex?
Nu, i-am sunat.
Le-am spus că ratez sezonul ăsta, poate şi mai mult.
Trebuie să fiu aici.
Enzo, o să stai cu unchiul Mike la noapte. Ce zici?
Să fii cuminte, bine?
Ne vedem în două zile.
Aş fi făcut orice ca să stau cu el.
Dar, fiind câine, n-aveam voie în spital,
să aud diagnosticul sau opţiunile discutate.
Aveam aproape zece ani,
dar nimeni nu-mi vorbea
şi nu-mi cereau decât să nu latru şi să mă uşurez afară.
Undeva, zebra dansa.
M-am gândit să fug.
Voiam să uit de toţi şi să fug la strămoşii mei,
pe platourile Mongoliei.
Poate că aş fi făcut-o, dacă n-aveam încredere totală
în capacitatea lui Denny de a îndrepta lucrurile.
A ieşit din operaţie.
Aşteptăm să vedem cum reacţionează.
Salut!
Transmisia se rupe. Ambreiajul cedează.
Frânele se înmoaie de la căldură.
Un pilot slab va avea un accident.
Un pilot mediu va renunţa.
Dar un pilot excelent va pilota în ciuda problemei.
Ascultă!
Mâine ţin un curs.
Te duci la Caroline după ore şi te iau eu la şase.
Bine.
Tati?
Da.
Când vine mami acasă?
Nu ştiu.
Sper că în curând.
Un pilot măreţ va găsi un mod de a continua cursa.
Noapte bună, tati!
- Te iubesc! - Şi eu.
Ce e? Îţi place caşcavalul prăjit.
O să se răcească până la prânz.
Fii şi tu mai blândă cu mine! Încerc să învăţ.
Şi soţia ta lucrează?
Mami e la spital. E bolnavă la creier.
Vin şi te iau după şcoală.
Dar azi e marţi, am zi lungă.
La ce oră termini?
Întreab-o pe mami. Ştie ea.
- Pa, scumpo! - Pa!
Bună, mami!
Au trecut săptămâni întregi, dar Eve tot nu venea de la spital.
O să fie bine.
Totul va fi bine.
Poate ar trebui să te aşezi.
Cei care ţineau la Denny făceau eforturi speciale.
Mike i-a găsit o slujbă la service
şi avea grijă de mine când îl ruga Denny.
Şi a fost obligat să înveţe lucruri noi.
- Mă doare! - Bine.
Iartă-mă!
Zoë a petrecut zilele fierbinţi de vară într-o tabără, în Green Lake...
Bună, scumpo!
...şi uneori mai stătea la gemeni.
Pa!
Haide!
În acele nopţi, Denny stătea până târziu la spital, cu Eve.
Când veneam acasă, era foarte tăcut.
Apoi era treaba mea să-i ofer ce avea nevoie.
Toamna deveniserăm o echipă experimentată.
Anticipam, ajustam, corectam.
Stai puţin! Uite pacheţelul!
- Mulţumesc. - Ne vedem mai târziu.
Pa, Enzo!
Pa!
Ce zici, Enz?
O să-ţi placă. Eşti gata?
Zoë!
La masă!
Benjamin e pe exterior, Wilson şi Neal derapează.
- Nu-i corect! E vina maşinii roşii. - Da şi nu.
Trebuie să îţi aperi poziţia pe pistă.
Asta făcea maşina roşie.
Vine un moment în fiecare cursă
în care trebuie să rişti, dacă vrei să câştigi.
”Manevrează lent în porţiuni rapide, manevrează rapid în porţiuni lente.”
Doamne! Mama ta o să mă omoare.
În acea noapte, Denny a primit telefonul.
Doctorii îi permiteau lui Eve să vină acasă,
dar nu avea să vină la noi.
De ce nu poate sta mami cu noi?
O să vină în curând.
Dar, cum bunicii tăi sunt mereu acasă,
ar fi mai bine să stea cu ei.
Deocamdată.
A venit mami!
- Zoë... - E în regulă, mamă.
Iubita mea! Cât am aşteptat clipa asta!
Şi eu.
Tot ea e, băiete.
”Ningea pe veveriţă, ningea pe castor,
”ningea pe toată lumea.
”Dar el a spus: «Uite, exact cum bănuiam!»
”Şi Boggan a exclamat...
”Charles şi-a scris dorinţa pe o foaie de hârtie.”
Nu înţeleg. Ce întrebi?
Eu şi Maxwell am vrea ca Zoë să stea aici, cu noi. Măcar până...
Până ce? Acum presupunem că nu va supravieţui?
Ne rugăm să fie bine. Dar ai auzit ce a spus doctorul.
Ar putea fi ultimele momente ale lui Zoë cu mama ei.
Pot s-o duc la şcoală şi înapoi. Sau o duci tu.
Cum vrei.
Poţi rămâne şi tu aici. Dar nu credem că...
Tu decizi.
O să vorbesc cu Eve.
Hai!
Vor doar să ne ajute, Denny.
Ştiu.
Contează ce vrei tu.
Îmi vreau vechea viaţă înapoi.
Tata s-a purtat mai frumos cu tine? A promis.
Da, e în regulă. Totul e bine. Tu doar...
Tu concentrează-te asupra ta, bine?
În câteva săptămâni o să-mi recapăt puterile
şi mergem acasă amândoi.
Nu?
Da.
Vreau să pilotezi iar.
N-ai mai făcut asta de multă vreme.
Mai vedem.
Nu poţi renunţa din cauza mea.
Mi-ai promis că n-o să renunţi.
N-o s-o fac.
Dormi,
bine?
Te iubesc!
Te iubesc mult de tot.
Trebuie să fie foarte greu să fii om.
Uneori, mă îndoiesc de capacitatea mea de a interacţiona la un asemenea nivel,
dar ştiu că e obligatoriu, dacă e să devin om, cum sper.
Ai grijă de fetele noastre, Enzo!
Am stat treaz toată noaptea şi în multe nopţi care au urmat.
Demonul venea după Eve.
Dar trebuia să treacă de mine.
Doar după ce se trezeau ceilalţi puteam renunţa la pază.
Câine leneş!
În unele nopţi, Denny stătea de veghe cu mine.
Doar că el nu se putea odihni dimineaţa.
Trebuia să fie puternic pentru Zoë.
Trasul cu sfoara. Ce zici de asta?
Trasul cu sfoara.
Pe care o s-o ia?
Asta e! E acolo.
Enz, vino încoace!
Bun băiat!
- Îţi aminteşti? - Da.
Rezistenţa lui n-avea limite.
- O rachetă de tenis. - Da!
Bunicul ţi-a aranjat lecţii la club, miercuri după-masă. N-o să fie distractiv?
De fapt, miercuri nu pot. Sunt la garaj toată ziua.
Nu-i nimic. Te ducem noi, Zoë.
- Da! - Da.
Când părinţii lui Eve o răsfăţau pe Zoë, el îi lăsa.
Înţelegea că era modul lor de a uita
ce se întâmpla cu fiica lor.
O sarcină, evident, imposibilă.
M-am întors. Unde sunteţi?
- Bună! - Surpriză!
Care e surpriza?
- Vino! - Am hotărât să dăm o petrecere.
Dăm o petrecere? Nu sunt îmbrăcat elegant.
Eşti foarte chipeş.
Eşti sigură că poţi face asta?
Vreau să vin acasă.
Şi eu vreau să vii acasă.
Nici nu ştii cât de mult.
Vezi?
Da?
Nu mă mai tem.
Ştiu că nu e sfârşitul.
Dar tu ştiai asta, nu?
Tu ştii tot.
Nu tot.
Dar ştiu asta.
Ultima suflare a lui Eve i-a eliberat sufletul.
Am văzut cu ochii mei cum s-a dus.
L-a eliberat, să-şi continue călătoria altundeva.
Frumos!
E un joc de bebeluşi. Trebuie să fiu mare acum.
Trish i-a făcut de mâncare lui Zoë.
Mulţumesc.
Ce de oameni!
Vechii ei prieteni.
Elevii ei.
Da, toată lumea a iubit-o.
Credeam că o să fiu pregătit. Mă aşteptam la asta, dar...
nu eram pregătit.
Deloc.
Sincer să fiu, Denny, asta...
ne îngrijorează un pic.
Că nu te-ai pregătit deloc. Nu pari să ai un plan.
Plan? Nu...
Zoë mănâncă un ou şi pâine prăjită.
Abia am început.
Credeam...
Iartă-mă, ce am început?
Îmi puteţi spune ce anume se petrece?
Eu şi Maxwell am discutat şi...
ne întrebam dacă nu cumva ar fi mai bine pentru toţi
dacă Zoë ar continua să stea cu noi.
- Poftim? - Are nevoie de stabilitate.
Nu credem că tu îi poţi oferi aşa ceva.
- Nu dacă vei continua să pilotezi. - Vei continua să pilotezi?
Sigur că da.
Nu imediat, dar...
Şi atunci cine va avea grijă de Zoë?
Eu.
- Cum ai făcut cu Eve? - Maxwell!
Ce naiba înseamnă asta?
Denny, niciunul dintre noi nu e în stare să se certe acum.
Poate dacă erai mai des pe acasă îţi dădeai seama că are probleme.
- Poate ar fi găsit boala la timp. - Nu-i adevărat!
E doar supărat, Denny.
Crezi că nu i-am întrebat asta pe doctori de o mie de ori?
Toţi ştim că nu se putea face nimic. Nu despre asta e vorba.
Zoë vine acasă cu mine. Punct!
Vrem să te gândeşti la ce e mai bine pentru ea.
Pentru Zoë e mai bine să fie cu tatăl ei.
Dacă vreţi să aveţi o relaţie cu ea,
vă sugerez să închideţi subiectul imediat!
Ce ţi-am zis?
Dar poţi fi în viaţa ei cât vrei de mult.
Avem timpul şi banii necesari pentru a o îngriji cum voia Eve.
Tu poţi continua să pilotezi.
Nu vă mai ascult!
Nu ne dai de ales.
Maxwell, mi-ai promis că nu faci asta!
Glumeşti?
Abia mi-am îngropat soţia, iar tu mă dai în judecată pentru tutela fiicei mele?
Îmi pare rău, nu credeam că...
Am terminat oul.
Du-te şi strânge-ţi lucrurile! Plecăm acasă imediat.
Totul e în regulă.
Tatăl tău are câte ceva de rezolvat, o să stai cu noi.
Zoë, ia-ţi lucrurile! Plecăm.
Cine dracu' te crezi?
Nu o să te descurci singur, ştii bine.
Ce se întâmplă când o să dispari cu zilele pentru cursele tale?
Eşti în avion în fiecare weekend.
I-ai ratat naşterea, ce Dumnezeu!
Nu o iei!
Doamne!
- Eşti... - N-am nimic.
Am spus că n-am nimic!
Denny, te rog, las-o să rămână.
Măcar o vreme. Avocaţii vor găsi un compromis.
Zoë!
- Venim mai târziu după păpuşi. - Bine.
Urcă în maşină!
Faci o mare greşeală.
Enzo, urcă!
Nu acum, Enzo.
Ce? Bine.
Nu ştiam ce era la televizor. Ştiam doar că trebuie să-şi ocupe mintea.
Asta făcea Eve când Denny era deprimat.
Bine, câine nebun!
S-a dovedit a fi Grand Prix-ul din 1989, din Luxemburg,
în care pilotul irlandez Kevin Finnerty York a câştigat
mergând în ultimele două tururi cu doar două viteze.
Un adevărat campion se descurcă în situaţii imposibile pentru un om normal.
Denny trebuia să-şi amintească asta.
Mulţumesc că mi-ai răspuns, Mark. Eşti singurul avocat pe care-l cunosc.
Şi tu eşti singurul mecanic în care am încredere.
Linişteşte-te!
Din ce mi-ai spus la telefon, e un caz simplu.
Unde e fiica ta?
Voia să meargă la şcoală. Trebuia s-o ţin acasă?
Nu, e bine. Răspunzi nevoilor ei.
Ei vor să afirme că nu eşti un părinte bun,
din cauza pericolelor ocupaţiei tale.
E un proces nejustificat.
Nu ştiu de ce s-au obosit cu el.
O să cer o judecată sumară şi gata.
- Adică n-au şanse? - Suntem în Washington.
Copilul ajunge mereu la părintele biologic.
Nici nu se pune problema.
- Bună ziua, dlor poliţişti! - Eşti Dennis Swift?
Să văd dacă e în spate.
Eu sunt Denny Swift.
Ieşiţi de acolo, domnule!
Bine.
Avem mandat de arestare pe numele dv.
E o glumă?
Mâinile pe tejghea, depărtaţi picioarele!
Bine.
E în regulă.
- Cât o să dureze treaba asta? - Aveţi dreptul să tăceţi...
Trebuie să-mi iau fiica de la şcoală.
- Denny, o iau eu. - Sună-l pe Mark Finn. El ştie ce să facă.
- Vă înţelegeţi drepturile? - Da.
Sună-l pe Mark Finn.
- Şezi! - De ce îl arestaţi?
M-am mai simţit atât de neajutorat o singură dată.
Când Eve s-a prăbuşit în pădure.
Cafea, mâine-dimineaţă, la 8:30.
- Recapitulăm tot, bine? - Bine.
- Am încercat s-o luăm pe Zoë... - Ştiu, au luat-o bunicii ei.
Au aranjat totul intenţionat. Hai!
Mulţumesc, Mike.
Ultrajul de gradul 4 e un delict agravat,
e puţin probabil să primeşti o sentinţă gravă.
Dar amândoi ştim că nu despre asta e vorba.
Sunt foarte slabe şanse să primeşti tutela dacă eşti condamnat.
Din cauza acuzaţiilor,
judecătorul a emis un ordin temporar de restricţie.
Asta înseamnă că o s-o vezi pe Zoë peste 90 de zile.
Nu.
- Nu se poate să n-o văd... - N-ai de ales.
Părinţii lui Eve au înaintat deja o petiţie ca să-ţi anuleze drepturile.
Mark, e o nebunie. El a pus mâna pe mine.
Ai vreun martor?
Trish, dar era cu spatele la noi.
Pot vorbi cu ea.
Nu vorbi cu niciunul dintre ei.
Ţi-ai pune în pericol întreg procesul.
Ca să-i explicăm absenţa ta lui Zoë,
am acceptat să o minţim că pilotezi pentru o echipă în Europa.
Am reuşit să negociez un schimb de scrisori.
Nouăzeci de zile!
Nedreptatea era insuportabilă.
Mai întâi, Denny a pierdut-o pe Eve, acum i-au luat-o şi pe Zoë.
În săptămânile următoare, Denny s-a descurcat cu greu.
Deşi îmi doresc mult să fiu om,
câinii au un avantaj care-mi va lipsi.
Te iubesc, tată Câştigă pentru mine!
Ce zici, Enz?
Ăsta e:
un câine îşi poate opri psihicul şi-şi poate încetini metabolismul.
Poate sta nemişcat ore întregi, fără niciun efort.
Un câine poate schimba ritmul lumii, dar oamenii sunt la mila lui.
Alo?
Ce-i cu câinele?
Câinele. Zoë le-a cerut bunicilor să vadă câinele.
Sigur că-l poate vedea pe Enzo.
Spune-i că stă la Mike,
ca să-l rog să i-l ducă pe Enzo în weekend.
Bine. Le propun.
Mulţumesc, Mark.
Secretara mea spune că ţi-am trimis o factură.
- Da, am plătit-o. - Asta era factura anterioară.
Ştiu că nu poţi părăsi statul, aşa că nu poţi concura.
Dar am angajaţi. Asistenţi juridici, o echipă.
Ştiu, Mark. O să văd cum fac să te plătesc.
Era greu de înţeles cum ajunseserăm aici.
Vino, Enz!
Să îi ştergi labele înainte să intre în casă.
- Bunica tocmai a curăţat covoarele. - Bine.
Micuţule Enzo, mă bucur să te văd...
Mi-e dor de tati. Ţie nu?
Pentru prima oară în viaţă, mă bucuram că nu pot vorbi.
Nu aş fi ştiut ce să-i spun.
După ce Zoë s-a culcat, am profitat să-i spionez pe gemeni.
M-a trântit la pământ.
Mi-a fisurat o coastă.
Ai văzut ce s-a întâmplat!
Avocatul spunea că tot cazul se bazează
pe susţinerea ta.
Trebuie să depui mărturie.
Întunericul creştea în mine.
Nu uita pentru cine o facem. Pentru nepoata noastră.
Asta e tot ce contează.
Şi eram dispus să-mi folosesc calităţile pentru a face dreptate.
Ce e?
- Îţi place ardeiul? - Maxwell.
Ştiam că ardeiul îmi face rău, dar l-am mâncat.
E bun, nu?
Doar sunt un câine prost.
E a doua lungă perioadă de creştere a bursei.
Potenţialii vânzători nu s-au retras.
Am privit şi am aşteptat,
în timp ce un amestec infect se aduna în stomacul meu.
Haide!
Trebuie să ieşim afară.
Haide! Fă-ţi treaba!
Haide, fă-ţi treaba!
Nu!
Trish, vino încoace!
Câinele a făcut moale pe covor!
Unde e găleata?
Doamne!
Trish, vino încoace!
Fă-ţi tu treaba!
Priveşti deja în faţă, la următorul viraj.
Aşteaptă un pic!
Ce s-a întâmplat? Credeam că-l ţin până diseară.
Din ce am înţeles, Enzo n-a fost tocmai oaspetele ideal.
Bine. Aproape am terminat aici.
Trecuseră ceva ani de când bătrânii mei ochi nu mai văzuseră o pistă.
Nu ştiam cât de mult îmi lipsise.
Simţeam vechea dorinţă de a merge într-o maşină de curse, lângă el.
Încheiaţi şedinţa, eliberaţi pista!
Toţi elevii în tribune. Nu plecaţi încă.
Denny, ai un minut liber?
Aşteaptă un pic.
Luca!
- Ce faci, Don? Mă bucur să te văd. - Şi eu.
Luca Pantoni, de la Ferrari. Ne vizitează din Italia.
- Denny Swift. - Îmi pare bine.
Ăsta e noul model?
- Da, direct din uzină. - Arată şi mai bine în realitate.
Te-am văzut concurând la Daytona.
A fost o cursă neplăcută.
Luca spera să-i arăţi pista.
Sigur că da.
Cine e tipul?
Şeful departamentului de piloţi de la Ferrari.
Are nevoie de un tur, să se obişnuiască,
dar în turul următor o să zboare.
Vino cu mine!
- Hai, Enz! - Aici! Adunarea!
Aveţi parte de o adevărată demonstraţie.
Acestea fiind spuse, dacă vă văd pilotând aşa,
vă trec pe bară aşa de repede, că o să ameţiţi.
Denny e profesionist.
Cum a fost?
Incredibil!
O meriţi.
- Spectacolul s-a terminat. - Ce zici, băiete?
- Ne vedem mâine. - Ţie îţi place Ferrari. Nu e frumoasă?
Vreau să-ţi ofer o slujbă.
Eu lucrez la Maranello, la uzină,
avem o pistă minunată acolo.
Ai testa maşini.
Mulţumesc, dle Pantoni, dar...
sunt anumite lucruri care mă împiedică să părăsesc ţara acum.
Don mi-a spus ce probleme ai.
Dar, dacă se schimbă situaţia,
ăsta e numărul meu de telefon.
Mi-a făcut plăcere.
Mulţumesc, domnule.
Haide!
A întrebat de tine de-a lungul anilor.
Când i-am spus ce ai îndurat cu Eve, a spus că vrea să te angajeze.
Ştiu doar că respectă felul în care lupţi pentru fiica ta.
Şi dacă nu câştig?
Nu e o dezonoare să pierzi cursa,
singura dezonoare e să nu concurezi de frică să nu pierzi.
Caută-ţi elevii şi treci pe pistă!
Acolo e locul tău.
Hai!
Nouăzeci de zile au părut o veşnicie chiar şi pentru mine.
Dar, în sfârşit, a sosit a 90-a zi.
- Bună! - Tăticule!
Bună!
Enzo!
- Vin s-o iau la şase. - Bine.
- Ai grijă de tine! - Mulţumesc.
- Mi-a fost dor de tine. - Şi mie, de tine.
Hai, ţi-am pregătit o cină specială.
Tăticule?
Te întorci în Europa în curând?
- Încă nu, scumpo. - Ura!
Zo, trebuie să stai cu bunicii
încă un pic, bine?
Nu, vreau să vin acasă.
Ştiu. Şi eu îmi doresc asta, dar...
avocaţii trebuie să stabilească unde ţi-ar fi mai bine.
Bine? Aşa se întâmplă când moare o mămică.
Spune-le că vreau să stau acasă, cu tine şi Enzo.
Bine.
O să le spun.
- Pa, tăticule! - Pa, scumpo!
O primeşti o dată la două weekenduri, până la proces.
- Apoi... - E totul sau nimic.
Denny...
ştiu că nu asta vrei să auzi acum,
dar avocatul mi-a explicat clar.
Procesul şi acuzaţiile pot fi retrase mâine,
dacă renunţi la cererea de tutelă a lui Zoë.
Sunt obligat să mă asigur că înţelegi. Avem un avantaj acum.
Drept de vizită, privilegii.
O să fie mult mai greu să le obţinem
dacă eşti declarat vinovat şi bunicii primesc tutela.
Avantaje.
Nu spun că nu putem câştiga.
E posibil.
Dar putem şi să pierdem. Rău de tot.
Nu pot să pierd, Mark.
Oricine poate pierde. Tu ar trebui să ştii asta.
Uite ce e...
mai gândeşte-te.
Ştiam ce e în mintea lui Denny.
Dacă ar fi avut un volan de care să se ţină, nu i-ar fi tremurat mâinile.
”Doar noi doi, Enzo.”
Asta spunea mereu când alergam noaptea.
Hai, Enz!
Dar nu şi în acea noapte.
Eram împreună, dar singuri.
Am început să lucrez la un plan.
Mergem la şcoala lui Zoë într-o zi, o luăm,
apoi mergem la Montreal, unde e un grand prix în fiecare vară.
Enz?
Enzo, stai pe loc!
Enzo, nu!
Doamne!
- Nu l-am văzut. - Nu e vina ta.
Fusese vina mea. Ce prost!
- E teafăr? - Încă respiră.
- Ce prost sunt! - Hai să-l urcăm în maşină.
Maşina se duce unde se duce privirea. Cum am putut să uit?
Ayrton Senna nu trebuia să moară la Imola.
La asta mă gândeam în drum spre spital.
A lovit parapetul de beton din virajul Tamburello cu 300 km pe oră.
Dar ar fi supravieţuit, dacă o mică bucată din suspensie
nu i-ar fi penetrat casca.
SEAVIEW Spital veterinar
În spate.
Dar eu ştiu adevărul.
Senna a murit pentru că trupul lui îşi îndeplinise menirea.
Sufletul învăţase ce venise să înveţe.
Ştiam că, dacă am învăţat ce trebuia,
o să mă duc şi eu.
Dar se pare că mai aveam treabă.
Are hemoragie internă.
Şi probleme la rinichi.
E foarte norocos. Putea fi mult mai rău.
Trebuie să fiu sinceră, dle Swift. Pentru un câine atât de bătrân,
un asemenea accident e, de obicei, începutul sfârşitului.
Radiografii, sedative, analgezice, plus taxa de noapte, în total 812 dolari.
Mulţumesc.
Îmi pare rău, cardul a fost respins.
Bine... Ăsta e cardul de debit.
Fonduri insuficiente.
- E vreo problemă? - Am depus cecul azi, aşa că...
probabil că nu a fost încasat.
Am nişte bani. Am
300 de dolari.
Mă duc la bancă la prima oră şi vă aduc restul.
E în regulă, se mai întâmplă.
Scrie factura pentru 300,
lasă-i un bilet lui Susan, să factureze restul dimineaţă.
De fapt,
pot să păstrez 20 de dolari?
Mulţumesc.
Mergem acasă?
Medicamentele mi-au provocat o stare de visare săptămâni la rând,
iar asta a fost o uşurare.
Orice, numai să nu mai văd acea privire pe chipul lui Denny.
Nu eu hotărăsc dacă e decizia bună sau nu.
Dar eu te susţin în totalitate.
Şi eu.
Faci ce trebuie. Zoë o să înţeleagă când va creşte.
Programul de vizite va fi aşa cum am stabilit.
Plus trei săptămâni vara, o săptămână de Crăciun şi vacanţa de primăvară.
- Şi acuzaţiile? - Vor fi retrase imediat.
Cum spuneam, aveam avantaje.
Am resimţit panica în gât.
- Îmi trebuie un pix. - Încă visam?
Cine era impostorul ăsta? Ce făcuse cu Denny?
Scuze. Altul n-am găsit.
Atunci am aflat adevărul.
Nu era Denny.
Era zebra.
Am putut să împiedic demonul să distrugă jucăriile lui Zoë,
dar am dat greş.
Ştiam că trebuie să-l opresc, dar cum?
Enzo! Dă-mi foile!
Vino încoace!
- Unde e? - A sărit pe geam!
Enzo, dă-mi foile!
Nu e amuzant, Tony! Enzo, lasă-le! Nu!
E destul de amuzant.
Bine, am înţeles.
Sună-le avocaţii.
Spune-le că ne vedem la tribunal.
Îi dau dreptate lui Enzo.
- Eşti sigur? - I-am promis ceva lui Eve.
Nu renunţ.
Trebuie să-mi iau un câine.
Denny era pregătit să rişte tot. Dacă pierdea procesul, o pierdea pe Zoë.
Respiraţia lui în acea dimineaţă mi s-a părut neobişnuită.
Inspira profund, expira scurt.
Recunoşteam sunetul.
Aşa respira înainte de curse.
Asta e, Enz.
E Tony.
Mulţumesc că ai venit.
L-aş fi adus la atelier, dar nu se simte prea bine.
- Da, bietul de el! - Enz, uite cine e. E Tony!
Salut! Ce faci?
- Baftă, Den! - Mulţumesc.
Vrei să ne uităm la televizor?
Câinii n-au voie la tribunal,
aşa că am fost obligat să-mi imaginez ce se întâmplă acolo.
Am inventat scene în mintea mea,
alimentate de ce-mi povestea Denny seara,
dar şi de sensibilitatea mea melodramatică.
- Obiectez! - Poate că de vină era bătrâneţea,
dar am descoperit că imaginaţia o lua razna tot mai des.
Nu, n-am făcut asta.
Până când...
Nu e posibil ca, la un moment dat,
să fi decis să acceleraţi?
Dle judecător, obiectez! A mai răspuns.
Cum?
- Da. - Nu vă amintiţi să fi ucis...
Vin acum.
S-a întâmplat ceva. Vrei să vii?
Ce e, Den?
Cu ceva eforturi, am reuşit să descifrez ce s-a întâmplat.
Aşa să mă ajute Dumnezeu!
Era ziua în care Trish depusese mărturie.
Puteţi să ne vorbiţi despre presupusul atac?
S-a întâmplat aşa cum a spus soţul meu.
Deci l-aţi văzut pe Dennis Swift
aruncându-l la pământ pe soţul dv., un bărbat cu 20 de ani mai în vârstă,
fracturându-i o coastă şi aproape şi încheietura?
Da.
Mulţumesc, nu mai am întrebări.
Vă puteţi retrage.
O să sugerez să luăm o pauză,
cât analizez toate mărturiile.
Nu pot.
Poftim?
Nu pot!
Nu pot să fac asta. Am crezut că pot, dar...
N-am văzut nimic. Spun doar ce mi-ai zis tu să spun.
Îmi pare rău, nu mai pot.
Ştiu că Denny a iubit-o prea mult pe Eve ca să-i facă rău tatălui ei.
Obiectez! Martorul speculează.
E martorul dv.
Au retras acuzaţiile.
Pe toate. Au renunţat la ele.
Ai reuşit, Denny! S-a terminat.
Reuşise.
Riscul asumat dăduse roade.
Dacă un pilot are curajul de a-şi crea propriile condiţii,
ploaia nu mai e decât ploaie.
Tăticule!
- Mi-a fost dor de tine! - Şi mie, de tine.
Zoë era iar a noastră.
Denny o recâştigase, fusese o victorie colosală.
Denny, sunt Luca Pantoni, m-ai sunat.
Da, dle Luca.
Mulţumesc că m-aţi căutat.
Voiam să vă spun
că problemele care mă ţineau în SUA s-au rezolvat.
Mi-l puteam imagina pe terasa unei vile magnifice.
Îmi dau seama din vocea ta că s-au rezolvat cum îţi doreai.
Aşa e.
Voiam să ştiu dacă slujba pe care mi-aţi oferit-o
- ...mai e valabilă. - Este.
Atunci, eu, fiica mea şi câinele nostru, Enzo,
ne-am dori să venim la Maranello.
Pe câinele tău îl cheamă Enzo?
Da, are suflet de pilot.
Bine, asistenta mea va face toate aranjamentele.
Bine ai venit la Ferrari!
Vom mai vorbi în curând, Denny!
Ciao.
- Ce e, Zoë? - Uau!
Ce petrecere tare, uite ce cadouri! Frumos tort, Denny!
”Îţi doresc o aniversare de basm.”
Ce ai primit?
- Tati, uite! - Tare!
Nu...
Dacă vrei să plec, pot...
- Bunico! - Bună, scumpo!
Eu n-aş fi fost la fel de iertător.
Dar Denny trebuia să se gândească la Zoë.
Deseori am auzit expresia ”fii omul mai bun”.
Bunicule!
Nu ştiam un om mai bun decât Denny.
Nouă ani!
Nouă ani.
Bine.
- Eşti gata? - Pe locuri...
fiţi gata, acum!
- La mulţi ani! - Mulţumesc, tati.
- Cine vrea tort? - Eu.
Bunica, mă ajuţi? Ia un cuţit din bucătărie.
Uneori, viaţa mea pare să fi fost foarte lungă şi foarte scurtă, în acelaşi timp.
Parcă aş fi trăit o veşnicie.
Enz!
Dar parcă totul s-a dus cât ai clipi.
Enzo?
Îi simt îngrijorarea în glas.
Ce s-a întâmplat, amice?
Enz...
Simt în mirosul lui ce a făcut.
Ulei de motor şi benzină... şi pui prăjit.
Poţi să te ridici?
Am văzut un documentar despre Mongolia la televizor.
Bine.
În Mongolia, când un câine moare,
e îngropat pe dealuri, să nu îi calce pe mormânt.
Sunt aici, amice.
Stăpânul îi şopteşte la ureche că doreşte ca în viaţa viitoare
câinele să fie om.
Nu toţi câinii renasc drept oameni. Doar cei care sunt pregătiţi.
Hai sus!
Eu sunt pregătit.
Ştiu că moartea nu e sfârşitul.
Mi-a spus-o Eve. Şi o cred.
Când voi reveni în lumea asta,
voi fi un adult de cum voi ieşi din pântec,
pentru că m-am pregătit mult.
Aşa...
Voi umbla printre oameni, îmi voi linge buzele cu limba mică şi agilă,
voi strânge mâini cu fermitate.
Aşa, Enzo al meu.
Voi învăţa oamenii tot ce ştiu. Tot ce am învăţat.
- Eşti bine acum? - Da, Denny.
Da.
Mi-ai fost mereu alături.
Ai fost mereu Enzo al meu.
De când te-am văzut, am ştiut că trebuie să fim împreună.
Te iubesc, băiete!
Ce faci aici?
Mă gândeam să mergem la pistă. Am o surpriză pentru Enzo.
Mulţumesc pentru aranjament, Don. Nu durează mult.
Nu te grăbi. Pista îţi aparţine.
- Distracţie plăcută! - Mulţumesc, iubito!
Nu e prea strâns? Bine.
Eşti gata?
Bine.
Piloţi, porniţi motoarele!
M-am simţit cu adevărat special.
Ai reuşit.
Frânele sunt calde, anvelopele sunt calde. Încercăm un tur rapid?
Aş vrea să stau aici pe vecie.
Să stau cu ei pe vecie.
O să accelerăm. Eşti bine?
Aş vrea să pot să văd ce-i aşteaptă la Maranello.
Denny va fi un pilot minunat pentru Ferrari.
Atât de bun, că într-o zi îl vor selecta
pentru a-i oferi o şansă să intre în echipa lor de Formula 1.
”Puneţi-mă la încercare”, le va spune. Mi-ar plăcea să văd asta.
Enzo!
Dar nu avem tot ce ne dorim.
Şi cei mai buni piloţi nu sunt obsedaţi de viitor sau de trecut.
Cei mai buni se concentrează doar asupra prezentului.
Ai fost un prieten bun.
Un prieten foarte bun.
Cei mai buni prieteni.
Vino încoace!
Vom pleca spre casă în curând.
Dar, deocamdată, vreau doar încă un tur.
Unul singur.
O să latru iar, ca să ştie.
Mai repede, Denny!
MUGELLO, ITALIA DUPĂ OPT ANI
Tată!
Nişte oameni vor să te cunoască.
Hai, te admiră mult. O să-ţi placă.
Tu eşti şefa.
Suntem cei mai mari fani ai tăi. Fiica ta a spus că n-o să te superi.
Sigur că nu.
Fiul meu vorbeşte mereu despre tine.
E pilot de karting. E foarte bun.
Ne dai un autograf pe program?
O să vedem cursa din interiorul pistei mâine.
Enzo?
Mă cheamă Enzo.
Vrea să fie campion. Ca tine.
Fiul tău îmi aminteşte de un vechi prieten al meu.
Ăsta e telefonul meu din Maranello.
Când crezi că fiul tău e pregătit, sună-mă!
O să am grijă să înveţe cum trebuie.
Vorbeşte mereu despre tine.
Spune că eşti cel mai mare pilot din istorie.
Mai bun şi decât Senna.
Are suflet de pilot.
Haide!
Traducere şi adaptare Robert Ciubotaru