Cum merge cu blog-ul?
Da, bine... foarte bine.
N-ai scris niciun cuvânt, nu-i așa?
Tocmai ai scris: "Are, încă, probleme de încredere".
Iar tu-mi citești scrisul invers.
Înțelegi ce vreau să zic?
John, ești soldat...
și va dura ceva timp până te vei obișnui cu viața de civil...
și să scrii pe un blog despre tot ceea ce ți se întâmplă, sincer, te va ajuta.
Mie nu mi se întâmplă nimic.
SHERLOCK A Study in Pink
=R=O=V=E=N= SubTeam
=ROVEN= www.subtitrari-team.ro
- Cum adică nu-i niciun rahat de mașină? - S-a dus la Waterloo, îmi pare rău.
- Ia un taxi! - Nu merg niciodată cu taxi!
- Te iubesc! - Când?
Ia un taxi!
Soțul meu... era un bărbat fericit, care își trăia viața din plin.
Și-a iubit familia și munca...
iar faptul că a trebuit să-și ia viața în acest fel...
e un mister...
și este șocant pentru toți cei care l-au cunoscut.
Taxi! Taxi!
- Lipsesc doar două minute, prietene. - Ce?
- Mă duc până acasă să-mi iau umbrela. - Poți să stai sub a mea.
Două minute, bine?
Băiat, 18 ani, se sinucide în apropiere de Sala Sporturilor
- Încă mai dansează? - Da, dacă-i poți spune așa...
- I-ai luat cheile de la mașină? - I le-am luat din geantă.
Ea unde e?
Corpul lui Beth Davenport, Ministrul Transporturilor...
a fost găsit aseară târziu, pe un șantier din Greater Londra.
Cercetările preliminare sugerează că e vorba de sinucidere.
Putem confirma că această sinucidere aparentă seamănă izbitor...
cu cele ale lui Sir Jeffrey Patterson și James Phillimore.
Din această cauză, aceste incidente se consideră, de acum, ca având legătură.
Cercetarea e în desfășurare, dar Detectivul Inspector Lestrade va răspunde la întrebări.
Dle Detectiv Inspector, cum pot avea legătură sinuciderile?
Păi, au luat toți aceeași otravă...
au fost găsiți toți în locuri în care nu aveau motive să ajungă...
- Niciunul dintre ei nu a dat vreun semn... - Dar nu puteți avea sinucideri în serie!
- Păi, se pare că se poate. - Acești trei oameni, n-au nicio legătură?
Nu e nicio legătură găsită de către noi, încă, dar căutăm. Trebuie să fie una.
- Dacă ați primit toți sms, rog ignorați. - Zice doar "Greșit!"
Ignorați asta! Dacă nu mai sunt și alte întrebări pentru D.I. Lestrade...
voi încheia această conferință de presă.
Dacă sunt sinucideri, ce investigați?
Cum ziceam, aceste sinucideri sunt, în mod clar, legate între ele.
E o situație neobișnuită... Avem cei mai buni oameni la acest caz...
Spune: "Greșit!" din nou.
Încă o întrebare: e vreo șansă ca acestea să fie crime?
Și dacă da, este aceasta activitatea unui criminal în serie?
Știu că vă place să scrieți despre asta, dar acestea chiar par să fie sinucideri.
Știm care e diferența. Otrava a fost, în mod clar, auto-administrată.
Da, dar dacă sunt crime, cum mai pot oamenii să fie în siguranță?
Păi, să nu se sinucidă...
De la "Daily Mail".
Evident, sunt momente înspăimântătoare pentru oameni...
dar tot ceea ce trebuie să facă fiecare este să ia măsuri elementare de preacuție.
Suntem, cu toții, în siguranță, așa cum ne dorim.
Știi unde mă găsești. SH
Mulțumesc!
Trebuie să-l faci să se oprească. Ne face să părem idioți.
Dacă-mi spui cum o face, îl voi opri.
John... John Watson!
- Mike Stamford. Am fost la Barts împreună. - Da, scuze, da, Mike, salut.
- Da, știu, m-am îngrășat... - Nu, nu!
Am auzit că ai fost împușcat peste hotare, undeva. Ce s-a întâmplat?
Am fost împușcat.
Și... ești tot la Barts?
Predau acum, da... chestii tinere, sclipitoare, așa cum eram și noi.
Doamne, ce-i mai urăsc.
Dar tu? Rămâi în oraș până te pui pe picioare?
Nu-mi pot permite Londra dintr-o pensie militară.
Nu puteai fi în altă parte. Nu-i așa John Watson pe care-l știu eu.
Da, păi nu mai sunt acel John Watson.
- Nu te-a putut ajuta Harry? - Da, ca și cum asta se va întâmpla cândva.
Nu știu... să-ți iei un apartament la comun sau ceva de genul ăsta?
Ei, haide... cine m-ar vrea pe mine coleg de apartament?
Ce?
Ești a doua persoană care-mi spune același lucru astăzi.
Cine-i prima?
- De cât timp? - Abia a sosit! 67 de ani, cauze naturale.
- Lucra aici. L-am cunoscut, era de treabă. - Bine!
Începem cu biciul pentru echitație.
Așa deci, a fost o zi grea?
Trebuie să știu ce vânătăi apar în următoarele 20 de minute.
Alibiul unui om depinde de asta. Dă-mi un sms.
Ascultă, mă-ntrebam... poate mai târziu, când termini...
Ai ruj pe buze. N-ai mai avut ruj înainte.
Am... l-am împrospătat un pic.
- Scuze, ce ziceai? - Mă întrebam dacă ți-ar plăcea o cafea?
Neagră, două de zahăr, te rog. Voi fi sus.
Bine.
- Un pic diferit de ce făceam eu... - Nici măcar n-ai idee.
Mike, pot împrumuta telefonul tău? Al meu n-are semnal.
- Și de ce nu folosești fixul? - Prefer să trimit mesaje.
Îmi pare rău, e în haină.
- Uite, folosește-l pe al meu. - O, mulțumesc!
E un vechi prieten de-al meu, John Watson.
Afganistan sau Irak?
- Scuze? - Care dintre ele, Afganistan sau Irak?
- Afganistan, scuze, de unde-ai știut? - A, Molly, cafeaua! Mulțumesc.
- Ce s-a întâmplat cu rujul? - Nu mi se potrivea.
Pe bune? Era o reală îmbunătățire. Gura ta e prea mică acum.
- Bine. - Ce părere ai despre vioară?
Scuze, ce anume?
Cânt la vioară când gândesc și, uneori, nu vorbesc zile întregi. Te-ar deranja?
Potențialii colegi de apartament ar trebui să știe ce e cel mai rău despre celălalt.
- I-ai spus despre mine? - Niciun cuvânt.
Atunci cine a zis ceva despre colegi de apartament?
Eu. I-am spus lui Mike de dimineață că ar greu cuiva să-mi fie coleg de apartament.
Acum iată-l, imediat după prânz cu un vechi prieten, clar, abia ajuns acasă...
după serviciul militar din Afganistan. N-a fost un pas așa de greu.
De unde-ai știut de Afganistan?
Am pus ochii pe un locșor plăcut în centrul Londrei. Ar cam trebui să ni-l permitem.
Ne întâlnim acolo mâine seară, la șapte fix.
Scuze, trebuie să zbor. Cred că mi-am uitat biciul de echitație la morgă.
- Asta e? - Asta-i ce?
Abia ne-am întâlnit și mergem să vedem un apartament?
Problemă?
Nu știm nimic unul despre celălalt, nu știu unde ne întâlnim, nici măcar cum te cheamă.
Știu că ești medic militar și că ai rămas invalid în Afganistan.
Ai un frate care-și face griji pentru tine, dar nu te vei duce la el pentru ajutor...
că nu-l agreezi, posibil fiindcă e alcoolic, probabil fiindcă tocmai și-a părăsit soția.
Știu că terapeuta ta crede că șchiopătatul tău e psihosomatic, mă tem că are dreptate.
E de ajuns pentru început, nu crezi?
Numele e Sherlock Holmes, iar adresa e str. Baker nr. 221B.
Bună ziua.
Da, așa e el mereu.
Mesaje - Primite / Trimise
Dacă fratele are o scară verde arestează fratele. SH
Salut!
- A, dl Holmes! - Sherlock, te rog.
Păi, e ultracentral. Trebuie să fie scump.
Dna Hudson, proprietara! Mi-a oferit o afacere deosebită.
Îmi datorează un favor. Acum câțiva ani, soțul a fost condamnat la moarte în Florida.
- Am putut fi de ajutor. - Scuze, ai oprit execuția soțului?
O, nu! Am asigurat-o!
- Sherlock! - Dnă Hudson, Dr John Watson.
- Bună! Intră! - Începem?
Păi, ar putea fi foarte plăcut... Foarte plăcut, într-adevăr.
Da... Da, așa cred, gând la gând.
- Așa că, m-am dus direct și m-am mutat. - Imediat ce curățăm toată mizeria asta.
- Deci asta-i tot... - Păi, evident, pot... aranja un pic...
- Ăla-i un craniu. - Un prieten de-al meu.
- Când zic prieten... - Ce crezi, Dr Warson?
Mai e un dormitor sus, dacă veți avea nevoie de două dormitoare.
Sigur că vom avea nevoie de două!
O, nu vă faceți griji. Sunt de tot felul pe aici. Dna Turner e vecina de alături.
O... Sherlock! Ce mizerie ai făcut!
Am căutat pe internet aseară.
- Ceva interesant? - Ți-am găsit site-ul: Știința Deducției.
Și ce crezi?
Zici că poți identifica un programator după cravată și un pilot după degetul mare stâng?
Da. Și-ți pot citi cariera militară de pe față și de pe picior...
iar problemele cu băutura ale fratelui tău, de pe telefonul mobil.
Cum?
Ce zici ai de sinuciderile astea, Sherlock? Mă gândeam că-ți vin ca o mănușă.
- Trei exact la fel. - Patru! A fost o a patra.
- Și e ceva diferit de data asta. - A patra?
- Unde? - Brixton, Lauriston Gardens.
Cei nou la asta? N-ai fi venit la mine dacă nu era ceva diferit.
- Știi că nu lasă niciodată bilete? - Da.
De data asta a lăsat. Vii?
- Cine-i de la criminalistică? - Anderson.
Anderson nu va lucra cu mine.
- Păi, nu va fi asistentul tău. - AM NEVOIE de un asistent!
- Vii odată? - Nu cu mașina poliției. Voi fi în spate.
Mulțumesc.
Genial! Da! Patru sinucideri în serie, iar acum un bilet.
O, e Crăciunul! Dnă Hudson, voi întârzia. Aș putea avea nevoie de niște mâncare.
Sunt proprietara ta, dragă... nu menajera.
Ceva rece va fi suficient. John, servește un ceai, simte-te ca acasă.
- Nu mă aștepta! - Uită-te la el, își ia zborul așa...
Soțul meu era așa. Dar tu ești genul mai așezat, îmi dau seama.
- Îți fac ceaiul, odihnește-ți piciorul. - Al dracu' picior! Scuze, mii de scuze!
- Doar că, uneori, nenorocirea asta... - Te înțeleg, dragă. Am și eu șoldul.
- O ceașcă de ceai ar fi minunat. - Doar de data asta, dragă. Nu-s menajeră!
- Și vreo doi biscuiți, dacă aveți... - Nu sunt menajera voastră!
Ești doctor.
- De fapt, ești un doctor militar. - Da.
- Ești priceput? - Foarte priceput!
- Ai văzut multe răni, morți violente... - Păi, da.
Și-ai avut și necazuri, pun pariu.
Desigur, da. Destule pentru o viață. Mult prea multe.
- Vrei să mai vezi? - O, Doamne, da!
- Scuze, dnă Hudson, voi sări ceaiul. Ies! - Amândoi?
Sinucideri imposibile? Și încă patru?
N-avem niciun motiv să stăm acasă când se întâmplă ceva distractiv!
- Uită-te la tine, ce fericit! Nu-i decent! - Cui îi pasă de decență?
Jocul, dnă Hudson, a început!
Taxi!
- Ok, ai întrebări... - Da, unde mergem?
Scena crimei. Următoarea?
- Cine ești? Cu ce te ocupi? - Tu ce crezi?
- Aș spune... detectiv particular... - Dar?
Dar poliția nu merge la detectivi particulari.
Sunt un detectiv consultant. Singurul din lume. Eu l-am inventat.
- Ce înseamnă asta? - Înseamnă că, dacă poliția e e-n pană...
- Ceea ce se-ntâmplă mereu, mă consultă. - Poliția nu consultă amatorii.
Când te-am întâlnit prima dată, ieri, am zis Afganistan sau Irak. Părei surprins.
- Da, de unde ai știut? - N-am știut, am văzut.
Tunsoarea, atitudinea spun că ești militar.
Dar conversația... "Un pic diferit de ce făceam eu..."
spun că ai trecut pe la Barts, deci, evident, doctor militar.
Ai fața bronzată... dar nu și deasupra manșetelor.
Ai fost peste hotare, dar nu la plajă.
Șchiopătezi destul de tare când mergi, dar nu ceri un scaun când stai în picioare.
Deci este, măcar parțial, psihosomatic.
Asta arată că circumstanțele rănirii tale au fost traumatizante...
deci rănit în acțiune. Rănit în acțiune, ten bronzat, Afganistan sau Irak.
Ai zis că fac psihoterapie.
Ai un șchiopătat psihosomatic, sigur că faci psihoterapie.
Apoi mai este fratele tău. Telefonul. E scump, trimite e-mail, are mp3 player...
dar tu cauți un apartament la comun. Nu ți-ai cumpăra asta singur, e un cadou.
Zgârâieturi! Nu una, multe, în timp. A stat în același buzunar cu chei și monezi.
Nu ai trata singurul tău obiect de lux în acest fel, deci a avut un posesor anterior.
- Următoarea e ușoară. O știi deja. - Gravura?
Harry Watson. Clar, un membru al familiei care ți-a dat telefonul lui vechi.
Nu e tatăl tău. E obiectul unuia tânăr.
Poate fi văr, dar tu ești un erou de război care nu-și găsește o locuință...
improbabil să ai o familie mare și nimeni de care să fii apropiat. Deci e un frate.
Acum, Clara. Cine-i Clara? Trei săruturi arată o încărcătură romantică.
Prețul telefonului spune că e soția, nu prietena.
Trebuie să i-l fi dat curând, e apărut de numai șase luni.
Probleme în căsnicie, atunci, dacă după șase luni l-a și dat deja.
Dacă l-ar fi părăsit EA, l-ar fi păstrat. Sentimente...
Nu, a vrut să scape de el. Deci, EL a părăsit-o.
Ți-a dat ție telefonul, deci vrea să țineți legătura.
Cauți o locuință ieftină, dar nu te duci la fratele tău pentru ajutor...
asta spune că ai probleme cu el. Ori îți plăcea soția lui ori nu-ți place că bea.
Cum e posibil să știi despre băutură?
Am ghicit cu ochii închiși. Destul de bine, totuși.
Mufa de curent are niște mici urme de jur împrejur.
În fiecare seară, când îl conecta, îi tremurau mâinile.
Nu vezi niciodată urmele astea pe telefonul unuia care nu bea.
Și nu vezi niciodată telefonul unui bețiv fără ele. Și ai avut dreptate.
Am avut dreptate? Despre ce?
Poliția nu consultă amatorii.
Asta... a fost uimitor!
- Crezi asta? - Desigur. Extraordinar, chiar extraordinar.
- Asta nu e ce spun oamenii, de fel. - Ce spun oamenii, de fel?
Cară-te!
Am greșit ceva?
Eu și Harry nu ne înțelegem, niciodată. Clara și Harry s-au despărțit acum 3 luni
și acum divorțează. Iar Harry are probleme cu băutura.
Chiar la fix, atunci. Nu m-am așteptat să am dreptate în toate.
- Harry e diminutiv de la Harriet. - Harry e sora ta...
- Uite, ce-ar trebui să fac eu aici? - SORA!
- Serios, ce caut eu aici? - Întotdeauna e ceva.
- Salut, ciudatule! - Sunt aici să-l văd pe D.I. Lestrade.
- De ce? - Am fost invitat.
- De ce? - Cred că vrea să arunc o privire.
- Ei bine, știi ce cred, nu-i așa? - Întotdeauna, Sally.
- Știu chiar și că n-ai ajuns acasă aseară. - N-am... El cine e?
Colegul meu, Dr Watson. Dr Watson, Sergent Sally Donovan, o veche prietenă.
Un coleg... Cum îți găsești TU un coleg? Te-a urmărit până acasă?
- N-ar fi mai bine dacă aș aștepta eu... - Nu!
Ciudatu' e aici. Îl aduc înăuntru.
A, Anderson. Ne vedem, din nou.
E o scenă a crimei. Nu o vreau contaminată. Ne-am înțeles?
Cât se poate de clar. Iar soția ta e plecată pentru mult timp?
O, nu pretinde că ți-ai dat seama de asta. Cineva ți-a spus.
- Deodorantul tău mi-a spus. - Deodorantul meu?
- E pentru bărbați... - Păi, sigur că-i de bărbați. Îl folosesc.
La fel și Sergentul Donovan.
O... cred că tocmai s-a evaporat. Pot să intru?
- Uite ce, orice-ai încerca să insinuezi... - Nu insinuez nimic.
Sunt sigur că Sally trecut pentru o șuetă și s-a-ntâmplat să rămână peste noapte.
Și presupun că ți-a și lustruit podeaua, judecând după starea genunchilor ei.
Trebuie să porți unul din ăsta...
- El cine e? - E cu mine.
- Dar cine e? - Am zis că e cu mine.
Tu nu-ți pui unul?
- Deci, unde suntem? - Sus.
- Îți pot acorda două minute. - Poate fi nevoie de mai mult.
Numele ei e Jennifer Wilson, conform cărților ei de credit...
le verificăm acum pentru detalii de contact.
N-a fost aici mult timp, niște copii au găsit-o.
Taci!
- N-am zis nimic... - Gândeai! E enervant.
Stângace
RACHE lb. germană (substantiv comun) răzbunare
Rache... Rachel
ud
uscat
ud
curat - curat - curat
murdar
căsătorită, nefericită peste 10 ani
curat
curat - pe interior murdar - pe exterior
scos cu regularitate
adulter în mod repetat
Ai găsit ceva?
Nu prea mult...
E germancă.
Rache e răzbunare în germană. S-ar putea să fi încercat să ne spună ceva.
- Da, mulțumim pentru contribuție. - Deci, e germancă?
Vremea în Marea Britanie: Hărți - Avertizări locale - Urm. 24 ore, Prognoza pe 7 zile
Sigur că nu e. E din afara orașului, totuși. Intenționa să stea în Londra o noapte...
înainte să se întoarcă acasă, la Cardiff. Până aici e evident.
- Scuze, evident? - Dar mesajul?
Dr Watson, ce crezi?
- Despre mesaj? - Despre cadavru. Ești medic.
- Avem o întreagă echipă afară... - Ei n-ar lucra cu mine.
- Încalc toate regulile lăsându-te aici... - Da, pentru că ai nevoie de mine.
Da, am... Dumnezeu să mă ajute!
Dr Watson?
O, fă ce zice el. Servește-te...
Anderson, ține-i pe toți afară câteva minute.
- Deci, ce caut aici? - Mă ajuți să demonstrez ceva.
- Ar trebui să te ajut să plătești chiria. - Da, dar asta-i mai distractiv.
Distractiv? E o femeie moartă, întinsă pe jos.
E o analiză perfectă, dar speram că vei merge mai în profunzime.
Da...
Asfixiere, probabil. Leșinată, sufocată cu propria vomă.
Nu simt niciun pic de miros de alcool.
Putea fi atac de apoplexie, posibil droguri.
Știi ce-a fost, ai citit în ziare.
Păi, e ea e una dintre sinucideri... a patra?
Sherlock, două minute am zis, am nevoie de tot ce ai găsit.
Victima se apropie de 40 de ani. Femeie de carieră, luându-ne după haine...
Bănuiesc că în presă, luându-ne după nuanța stridentă de roz.
Călătorind dinspre Cardiff azi, cu intenția de a sta la Londra o noapte după valiză.
- Valiză? - Valiză, da!
Era măritată de peste 10 ani, dar nu era fericită.
A avut un șir de amanți, dar niciunul n-a știut că e măritată.
O, pentru numele lui Dumnezeu, dacă inventezi toate astea...
Verigheta. Are zece ani, cel puțin. Restul bijuteriilor au fost curățate...
cu regularitate, dar nu și verigheta, simbolul căsătoriei.
Interiorul e mai strălucitor decât exteriorul, deci e scoasă cu regularitate.
Singura lustruire pe care o capătă e atunci când e scoasă de pe deget.
Nu e pentru muncă, privește-i unghiile. Nu muncește cu mâinile...
deci pentru ce, sau mai degrabă, pentru cine-și scotea verigheta?
Clar, nu UN amant, n-ar fi fost în stare să susțină fantezia asta că e singură așa mult,
deci, mult mai probabil un șir de amanți.
- Genial! Scuze... - Cardiff?
- E evident, nu-i așa? - Nu-i evident pentru mine.
Doamne! Cum e în creierul tău mic? Trebuie să fie tare plictisitor. Haina ei...
e destul de îmbibată. A stat în ploaie puternică în ultimele câteva ore...
n-a ploua nicăieri în Londra în tot acest timp.
Sub gulerul hainei e, la fel, umed. S-a întors împotriva vântului.
Are o umbrelă în buzunar, dar e uscată și nefolosită.
N-a fost doar vânt, era vânt puternic, prea puternic să-și folosească umbrela.
Știm după valiză că intenționa să stea peste noapte, deci a făcut ceva drum...
dar nu putea să fi călătorit mai mult de 2-3 ore deoarece haina nu s-a uscat încă.
Deci, unde a plouat din greu cu vânt puternic, pe raza acestui interval de drum?
Cardiff!
- Fantastic! - Știi că faci asta cu voce tare?
- Scuze... o să tac. - Nu... e-n regulă.
- De ce tot spui valiză? - Da, unde e?
Trebuie să fi avut un telefon sau o agendă. Află cine-i Rachel.
Vroia să scrie Rachel?
Nu, lăsa un bilet în germană. Sigur că scria Rachel, niciun alt cuvânt nu poate fi.
Întrebarea e: de ce a așteptat să fie pe moarte ca să-l scrie?
De unde știi că avea o valiză?
Mici urme de stropi pe tocul și gamba dreaptă, dar nimic pe stânga.
Trăgea după ea o valiză pe rotile cu mâna dreaptă, după modelul stropilor.
O geantă mică, după împrăștiere.
Geantă de mărimea aia, o femeie atât de atentă cu hainele...
putea fi doar o geantă de schimburi de noapte, deci știm că stătea doar o noapte.
- Unde e? Ce-ai făcut cu ea? - N-a fost nicio valiză.
- Mai zi o dată. - N-a fost nicio geantă. Niciun geamantan.
Geamantan! A găsit cineva un geamantan? Era vreun geamantan în acestă casă?
Domnule, nu era nicio geantă!
Dar ei iau otrava singuri, mestecă, înghit pilulele sunt semne clare...
- Nici măcar voi nu le-ați fi putut rata. - Corect, merci... și?
E crimă! Toate sunt crime. Nu știu cum. Dar nu sunt sinucideri, sunt crime în serie.
Avem un criminal în serie, ador asta! E mereu ceva nou la care să te aștepți.
- De ce spui asta? - Valiza ei! Haide, unde-i valiza ei?
A mâncat-o? Altcineva a fost aici și i-au luat valiza.
Deci, criminalul trebuie să fi condus până aici. A uitat valiza în mașină.
Putea să se fi cazat la un hotel, s-o fi lăsat-o acolo.
Nu, n-a ajuns la hotel, uită-te la părul ei. Își asortează rujul cu pantofii.
N-ar fi ieșit dintr-un hotel cu părul arătând încă...
Sherlock? Ce este? Ce-i?
Cu criminalii în serie e mereu greu. Trebuie să aștepți să facă o greșeală.
- Nu putem să așteptăm. - Nu mai așteptăm! Uită-te la ea! Uită-te!
Houston, avem o greșeală. O luăm către Cardiff.
Află cine sunt prietenii și familia lui Jennifer Wilson. Găsește-o pe Rachel!
- Desigur, da... dar ce greșeală? - Roz!
Să trecem la treabă...
- S-a dus. - Cine? Sherlock Holmes?
Da, tocmai și-a luat zborul. Așa face el.
- Se întoarce? - Nu părea.
Corect! Corect...
- Da... Scuze, unde sunt? - Brixton.
Știi de unde pot lua un taxi? E cam...
Ei bine, piciorul...
- Încearcă drumul principal. - Merci.
Dar nu ești prietenul lui. El n-are prieteni...
Deci, cine ești?
Eu... eu sunt nimeni. Abia l-am întâlnit.
- Ok, un mic sfat: ține-te departe de el. - De ce?
Știi de ce e aici?
Nu e plătit sau recompensat...
Ei place. Așa îi vine lui...
Cu cât mai ciudată e crima, cu atât îi vine mai mult... Și știi ceva?
Într-o bună zi, să se dea mare nu va mai fi de ajuns.
Într-o bună zi, vom sta în jurul unui corp, iar Holmes va fi cel care l-a pus acolo.
- De ce ar face asta? - Pentru că e psihopat.
Psihopații se plictisesc.
- Donovan! - Vin!
Ține-te departe de Sherlock Holmes!
Taxi! Taxi!
Alo?
Este o cameră de supraveghere pe clădirea din stânga ta. O vezi?
Cine e? Cine-i la telefon?
Vezi camera, Dr Watson?
- Da, o văd. - Privește!
Este o altă cameră pe clădirea de peste drum de tine. O vezi?
Și, în sfârșit, pe acoperișul clădirii din dreapta ta.
- Cum faci asta? - Intră în mașină, Dr Watson...
Aș lansa ceva amenințări, dar sunt sigur că situația în care ești ți-e destul de clară.
- Bună! - Bună.
- Păi, care-i numele tău? - Ă... Anthea.
- E numele tău adevărat? - Nu.
- Eu sunt John. - Da, știu.
Are vreun rost să întreb... unde merg?
Chiar deloc... John.
Bine.
Ia un loc, John.
Știi, am un telefon...
știi, din acela tare deștept cu de toate... dar... ă...
puteai să mă suni... pe telefonul meu.
Când cineva evită atenția lui Sherlock Holmes, acela învață să fie discret...
cum este acest loc. Te doare, probabil, piciorul. Stai jos!
- Nu vreau să stau jos. - Nu pari foarte speriat.
- Nu pari foarte înfricoșător. - Da...
Curajul unui soldat...
Curajul e, de departe, cel mai simpatic cuvânt pentru prostie, nu crezi?
Care-i legătura ta cu Sherlock Holmes?
Nu este niciuna. Abia l-am cunoscut. L-am întâlnit... ieri.
Iar de ieri, te-ai mutat cu el și, acum, rezolvați crime împreună.
Ar trebui să ne aștepăm la vestea cea mare până la sfârșitul săptămânii?
- Cine ești? - Un individ interesat.
Interesat de Sherlock... de ce? Bănuiesc că nu sunteți prieteni.
L-ai cunoscut. Câți prieteni îți imaginezi că are?
Eu sunt cea mai apropiată opțiune de prieten pe care Sherlock Holmes e capabil să-l aibă.
- Si care e aceea? - Un dușman.
- Un dușman? - În mintea lui, cu siguranță.
Dacă ar fi să-l întrebi, probabil ți-ar spune arhi-dușmanul său.
- Îi place să fie dramatic. - Mulțumesc lui Dumnezeu că tu nu ești așa.
Str. Baker. Dacă-ți convine, vino imediat. SH
- Sper că nu îți distrag atenția. - Nu-mi distragi deloc atenția.
Intenționezi să-ți continui colaborarea cu Sherlock Holmes?
Aș putea greși... dar cred că nu-i treaba ta.
- Ar putea fi. - Chiar NU ar putea fi.
Dacă chiar te muți în...
str. Baker nr. 221B...
aș fi bucuros...
să-ți plătesc o sumă de bani considerabilă, în mod constant, să-ți fie de ajutor.
- De ce? - Pentru că nu ești un om perfect sănătos.
- În schimbul a ce? - Informații.
Nimic indiscret. Nimic care te-ar face să simți... o stare de discomfort.
- Doar spune-mi ce pune la cale. - De ce?
- Îmi fac griji pentru el, în mod constant. - Frumos din partea ta.
Dar aș prefera, din diverse motive, ca îngrijorarea mea să nu fie menționată...
noi având ceea ce ai putea numi... o relație dificilă.
Dacă nu-ți convine, vino oricum. SH
- Nu! - Dar n-am menționat nicio valoare.
- Nu te deranja. - Ești foarte loial, foarte repede.
Nu, nu sunt. Doar că nu sunt interesat.
"Probleme de încredere", zice aici.
Ce-i asta?
E posibil ca să te fi decis să ai încredere în Sherlock Holmes, dintre toți oamenii?
- Cine spune că am încredere în el? - Nu pari genul care-și face prieteni ușor.
- Am terminat? - Tu să-mi spui asta.
Îmi imaginez că unii te-au avertizat deja să stai departe de el...
dar văd în mâna ta stângă că nu se va întâmpla asta.
- În ce? - Arată-mi!
Să nu...
- Remarcabil! - Ce e?
Cei mai mulți oameni se vântură prin oraș și nu văd decât străzi și magazine și mașini.
Când mergi cu Sherlock Holmes, vezi câmpul de bătălie...
L-ai văzut deja, nu-i așa?
Ce nu e-n regulă cu mâna mea?
Ai un tremur intermitent în mâna stângă.
Terapeuta ta crede că este tulburare de stres post traumatic.
Crede că ești bântuit de amintiri din serviciul militar.
Cine dracu' ești tu? De unde știi asta?
Concediaz-o! A înțeles total greșit.
Ești supus unui stres chiar acum, iar mâna ta e perfect dreaptă.
Nu ești bântuit de război, Dr Watson... îți lipsește.
Bine ai venit înapoi.
E timpul să alegi de partea cui ești, Dr Watson.
Sunt aici să te duc acasă.
Poate fi periculos. SH
- Adresa? - Ă... str. Baker.
Str. Baker nr. 221B.
Dar trebuie să mă opresc undeva mai întâi.
Ascultă, șeful tău... vreo șansă să nu-i spui unde-am fost?
- Sigur. - I-ai spus deja, nu-i așa?
Da.
- Hei, ă... ai vreodată timp liber? - O, da... o grămadă.
- Pa! - Bine.
- Ce faci? - Plasturi cu nicotină.
Mă ajută să gândesc.
Imposibil de susținut un obicei ca fumatul în Londra zilele astea.
Vești proaste pentru funcționarea creierului.
- Vești bune pentru respirație. - A, respirația! Respirația e plictisitoare.
- Sunt... trei plasturi? - E o problemă de trei plasturi.
Ei bine?
Mi-ai cerut să vin, presupun că e important.
Da, desigur! Pot să împrumut telefonul tău?
- Telefonul meu? - Nu-l folosesc pe-al meu.
Întotdeauna e o posibilitate să fie recunoscut. E pe site.
- Dna Hudson are un telefon. - Da, dar e ea e jos.
- Am încercat să strig, dar n-a auzit. - Am fost în cealaltă parte a Londrei.
Nu era nicio grabă.
Poftim...
- Deci, era vorba de geanta ei? - Geanta ei...
- Geanta ei? - Geamantanul ei, evident!
Criminalul i-a luat geamantanul, prima lui mare greșeală.
Ok, i-a luat geanta. Și?
N-are rost, n-avem altă opțiune. Trebuie să riscăm.
Pe biroul meu e un număr. Vreau să trimiți un mesaj.
- M-ai adus aici... ca să trimit un mesaj. - Mesaj, da. Numărul e pe biroul meu.
- Ce s-a întâmplat? - Tocmai am întâlnit un prieten de-al tău.
- Un prieten? - Un dușman.
Care dintre ei?
Păi, arhi-dușmanul tău, conform spuselor lui. Chiar au unii arhi-dușmani?
Ți-a oferit bani să mă spionezi?
- Da. - Ai acceptat?
- Nu. - Păcat. Am fi împărțit onorariul.
- Gândește-te mai bine data viitoare. - Cine e?
Cel mai periculos om pe care îl vei întâlni vreodată, dar nu-i problema mea acum.
Pe birou, numărul!
Jennifer Wilson. Era...
Stai așa... Nu-i femeia care-a murit?
Da. Asta nu-i important. Formează numărul.
- Formezi? - Da.
- Ai format? - Da... ai răbdare!
Exact cuvintele astea:
"Ce s-a întâmplat la Lauriston Gardens?"
"Cu siguranță mi-am pierdut cunoștința."
"Strada Northumberland nr. 22, te rog, vino."
- Ți-ai pierdut cunoștința? - Ce? Nu... nu!
Tastează și trimite-l. Repede!
- L-ai trimis? - Care-i adresa?
Strada Northumberland nr. 22. Grăbește-te!
Asta-i... asta-i geanta doamnei în roz. Asta-i geanta lui Jennifer Wilson.
Da, evident.
O, probabil ar trebui să menționez că n-am ucis-o eu.
Nici n-am zis că ai ucis-o.
De ce nu? Având în vedere mesajul și faptul că am geanta ei e o presupunere logică.
De fel, oamenii presupun că tu ești criminalul?
Din când în când, da.
Bine... Cum ai găsit asta?
- Căutând. - Unde?
Criminalul trebuie să o fi dus-o la Lauriston Gardens.
Ar fi putut păstra geanta ei doar din greșeală, dacă era în mașină.
Nimeni n-ar fi putut fi văzut cu această geantă fără să atragă atenția...
în special, un bărbat, ceea ce este, statistic, mai probabil.
Deci, evident, s-ar simți obligat să scape de ea.
Lui nu i-ar fi luat mai mult de cinci minute să-și dea seama de greșeală.
Am verificat fiecare alee destul de largă pentru o mașină la 5 minute de L. Gardens,
și orice loc unde te puteai debarasa de un obiect voluminos fără să fii observat.
Mi-a luat mai puțin de o oră să găsesc locul corect.
Roz. Ți-ai dat seama de toate astea deoarece ai realizat că geanta ar fi roz?
- Trebuia să fie roz, evident. - Eu de ce nu m-am gândit la asta?
Pentru că ești idiot.
Nu, nu, nu... nu te uita așa. Practic, toată lumea este.
- Acum, privește! Îți dai seama ce lipsește? - Din geantă? Cum aș putea?
Telefonul ei. Unde-i telefonul ei mobil?
Nu era niciun telefon lângă corp, nu-i niciun telefon în geantă.
Știm că avea unul. Tocmai i-ai dat mesaj.
Poate l-a lăsat acasă.
Avea un șir de amanți și era grijulie cu asta. Nu-și lăsa telefonul acasă niciodată.
- De ce am trimis acel mesaj? - Întrebare e: unde-i telefonul ei ACUM?
- Putea să-l fi pierdut. - Da... sau?
Criminalul... crezi că el are telefonul!
Poate că ea l-a lăsat când a lăsat valiza. Poate el i l-a luat din cine știe ce motiv.
Oricum ar fi, balanța probabilităților arată că ucigașul are telefonul ei.
Scuze... ce facem? Am trimis mesaj unui criminal? La ce bun?
Câteva ore după ce a făcut ultima victimă...
iar acum primește un mesaj, care nu poate fi decât de la ea.
Dacă cineva ar fi găsit telefonul, ar fi ignorat un mesaj ca acela, dar ucigașul...
ar intra în panică.
Ai vorbit cu poliția?
Patru oameni sunt morți, nu-i timp de vorbit poliția.
- Atunci, de ce vorbești cu mine? - Dna Hudson mi-a luat craniul.
- Deci, în esență, țin locul craniului? - Relaxează-te, te descurci bine.
- Ei bine... - Ei bine, ce?
- Poți să stai... să te uiți la televizor... - Ce, vrei să vin cu tine?
Îmi place compania când ies și gândesc mai bine cu voce tare.
Craniul atrage atenția, așa că...
- Probleme? - Da, Sergent Donovan.
- Ce-i cu ea? - A zis...
că-ți vine din cauza asta. Că-ți provoacă plăcere.
Iar eu am spus "periculos" și uite ce repede ai sosit.
La naiba!
Unde mergem?
Strada Northumberland, la cinci minute de mers pe jos de aici.
- Crezi că-i așa de prost să meargă acolo? - Nu, cred că-i așa de inteligent.
Îi ador pe cei inteligenți. Sunt, cu toții, așa disperați să fie prinși.
- De ce? - Prețuirea...
Ovațiile! Finalul triumfător în lumina reflectoarelor.
Asta-i frivolitatea geniului, John, are nevoie de o audiență.
Ăsta-i terenul lui de vânătoare. Chiar aici, în inima orașului.
Acum, că știm că victimele sale erau răpite, asta schimbă totul.
Deoarece toate victimele sale au dispărut de pe străzi publice, locuri aglomerate...
dar nimeni nu a văzut cum. Gândește-te! În cine avem încredere, deși nu-i cunoaștem?
Cine trece neobservat, oriunde s-ar duce? Cine vânează în mijlocul mulțimii?
Nu știu. Cine?
N-am nici cea mai vagă... Ți-e foame?
Mulțumesc, Billy.
Str. Northumberland nr. 22. Stai cu ochii pe ea.
N-o să se ducă să sune la ușă. Ar trebui să fie nebun.
- A ucis patru oameni. - Ok.
Sherlock! Orice din meniu, orice vrei, gratis.
Din partea casei, pentru tine și pentru iubitul tău.
- Vrei să mănânci? - Nu sunt iubitul lui.
Omul ăsta m-a scăpat de o acuzație de crimă.
El e Angelo. Acum trei ani i-am demonstrat lui Lestrade că la momentul...
unei anume triple omucideri, Angelo era în altă parte, dând o spargere de locuință.
- A șters petele de pe numele meu. - Am șters un pic.
- S-a întâmplat altceva, în schimb? - Nimic.
- Dacă nu era el, aș fi mers la închisoare! - Ai mers la închisoare.
Aduc o lumânare pentru masă. E mai romantic.
Nu sunt iubitul lui.
La fel de bine, ai putea mânca. Am putea avea de așteptat mult timp.
Merci.
Oamenii nu au arhi-dușmani.
- Scuze? - În viața normală.
Nu există arhi-dușmani în viața normală. Nu se întâmplă.
- Nu? Sună plictisitor. - Deci, pe cine am întâlnit?
Ce au oamenii normali în viețile lor normale?
Prieteni? Cunoștințe, oameni care le plac, oameni care nu le plac...
- Iubite, iubiți... - Da, păi, așa cum ziceam, plictisitor.
- Atunci, n-ai o iubită. - Iubită? Nu, nu-i chiar specialitatea mea.
Bine. Ai... un iubit? Ceea ce, apropo, e în regulă.
Știu că e-n regulă.
- Deci, ai un iubit? - Nu.
Bine. Ok.
Ești neimplicat. Ca și mine.
Bine. Bun.
John... cred că ar trebui să știi că mă consider însurat cu munca...
și, deși sunt flatat, nu-s în căutare de...
Nu... nu-ți ceream. Nu!
Spuneam doar că e totul în regulă.
Bine... Mulțumesc.
Uită-te peste drum. Taxiul... oprit.
Nimeni nu urcă, nimeni nu coboară.
De ce un taxi? O, asta-i isteț!
- E isteț? De ce-i isteț? - Ăsta este.
Nu te holba!
- Tu te holbezi. - Nu ne putem holba amândoi.
Scuze...
- Am luat numărul taxiului! - Bravo ție!
Viraj dreapta, sens unic, drum în lucru, semafor, linie de autobuz...
trecere de pietoni, obligatoriu la stânga, semafor.
Scuze!
DRUM ÎNCHIS
Haide, John!
Haide, John! Îl pierdem!
Pe aici!
Nu! Pe aici!
Scuze!
Poliția! Deschide!
Nu, dinți, bronz. Ce, californian?
L.A. Santa Monica. Abia a sosit.
- Cum e posibil să știi asta? - Bagajul!
Probabil prima ta excursie la Londra, corect?
Mergi către destinația finală, iar șoferul face ruta.
- Scuze, voi sunteți poliția? - Da. E totul în regulă?
- Da. - Bine ai venit la Londra.
Pentru orice fel de problemă, anunțați-ne!
- Doar un taxi care întâmplător a încetinit. - Doar...
- Nu criminalul... - Nu criminalul, nu.
Țara nepotrivită, alibiul perfect.
- Așa se pare... - Hei, de unde ai asta?
- Detectivul Inspector Lestrade? - Da. Îi șterpelesc când e enervant.
Poți s-o păstrezi pe aceea, am destule la apartament.
- Ce? - Nimic... doar "bine ai venit la Londra".
- Ți-ai tras respirația? - Gata când ești și tu gata!
A fost ridicol...
A fost cea mai ridicolă chestie pe care am făcut-o vreodată.
Și asta tu, care-ai invadat Afganistan-ul.
Nu eram doar eu.
- De ce nu ne-am întors la restaurant? - Pot să stea ei la pândă.
- Erau șanse puține, oricum. - Atunci, ce căutam acolo?
O, doar pierdeam vremea. Și demonstram o teorie.
- Ce teorie? - Tu.
Dnă Hudson! Dr Watson va lua camera de sus.
- Cine-a spus asta? - A spus-o omul de la ușă.
Sherlock mi-a dat un mesaj. Zice că ai uitat ăsta.
A... ă... mulțumesc.
Mulțumesc.
Sherlock, ce-ai făcut?
- Dnă Hudson? - Sus!
- Ce faci? - Știam c-o să găsești geanta, nu-s prost.
- Nu poți să-mi spargi apartamentul. - Nu pot fără dovezi. Și nu ți l-am spart.
Păi, și cum numești tu asta?
- E o razie pentru droguri. - Serios? Tipu' ăsta, un drogat?
- L-ai cunoscut? - John...
Ai putea să cauți toată ziua și tot n-ai găsi ceva ce poate fi numit distractiv.
- John, probabil vrei să-ți ții gura. - Dar... haide...
- Nu... - Ce?
- Tu? - Taci! Nu sunt ogarul tău!
Nu, Anderson e ogarul meu.
Anderson, ce cauți tu aici, într-o razie pentru droguri?
- O, m-am oferit voluntar! - Toți au făcut-o...
Nu sunt, strict vorbind, de la echipa de narcotice, dar au fost tare doritori.
- Aceștia sunt ochi umani? - Pune-i înapoi!
- Erau în cuptorul cu microunde. - E un experiment.
Continuați căutarea, băieți!
Sau ai putea să ne ajuți în mod corespunzător și îi opresc.
- Asta e o copilărie... - Am de a face cu un copil.
Sherlock, ăsta-i cazul nostru. Îți dau acces, dar n-o iei pe cont propriu. Clar?
Ce? Că ai pus la cale o pretinsă razie contra drogurilor ca să mă intimidezi?
- Nu va mai fi pretinsă dacă găsim ceva. - Sunt curat!
- E apartamentul tău? Tot? - Nici măcar nu fumez.
Nici eu... Așa că, hai să lucrăm împreună.
- Am găsit-o pe Rachel. - Cine e?
- Singura fiică a lui Jennifer Wilson. - Fiica ei!
- De ce ar scrie numele fiicei? De ce? - Nu contează. Am găsit geanta.
După spusele CUIVA, criminalul are geanta,
iar noi am găsit-o în mâna psihopatului nostru favorit.
Nu sunt psihopat. Sunt un sociopat perfect funcțional, fă-ți temele!
Trebuie s-o aduci pe Rachel și s-o interoghezi! Eu trebuie s-o interoghez.
- E moartă. - Excelent. Cum, unde și de ce?
- E o legătură? Trebuie să fie. - Păi, mă îndoiesc...
din moment ce e moartă de 14 ani. Tehnic vorbind, nici n-a fost în viață vreodată.
Rachel este copilul născut mort de către Jennifer Wilson, acum 14 ani.
Nu... asta nu-i bine... Cum...
De ce-ar fi făcut asta? De ce?
De ce s-ar gândi la fiica ei în ultimele momente? Mda, sociopat, acum văd asta...
Nu s-a gândit la fiica ei...
I-a scrijelit numele pe podea cu unghiile. Era pe moarte.
Asta înseamnă efort și, cu siguranță, durere.
Spuneai că toate victimele au luat otrava singure, că el le-a DETERMINAT să o ia...
Ei bine, poate... nu știu, le vorbește. Poate a folosit moartea fiicei cumva.
Da, dar asta a fost cu ani în urmă. De ce-ar fi încă supărată?
- Nu-i bine? - Un pic nu prea e, da...
Dac-ai fi pe moarte... dac-ai fi ucis, în ultimele tale clipe ce ai spune?
-Te rog, Doamne, lasă-mă să trăiesc! - Folosește-te de imaginație!
- N-am nevoie. - Da, dar dacă erai deștept, tare deștept...
Jennifer Wilson rulând toți acei amanți... ea era deșteaptă...
Încearcă să ne spună ceva.
Nu funcționează soneria? Taxiul tău e aici, Sherlock.
- N-am comandat un taxi. Dispari! - O, dragă, ce mizerie fac! Ce caută?
E o razie pentru droguri, Dnă Hudson.
Dar sunt pentru șold. Sunt ierburi medicinale.
Liniște, toată lumea! Nu vorbiți, nu respirați! Încerc să gândesc.
Anderson, întoarce-te cu spatele. Mă bruiezi.
- Ce? Fața mea e... - Toată lumea tace și nu mișcă!
- Anderson, întoarce-te cu spatele. - O, pentru numele lui Dumnezeu!
Cu spatele, acum, te rog!
- Haide, gândește, repede! - Dar taxiul?
Dnă Hudson!
Era deșteaptă. Deșteaptă, da!
E mai deșteaptă decât voi toți și e moartă. Vedeți, v-ați prins?
Nu și-a pierdut telefonul. I l-a PLASAT lui.
Când a coborât din mașină, știa că va fi ucisă.
Și-a lăsat telefonul special ca să ne conducă la ucigașul ei.
- Dar cum? - Ce vrei să spui... cum?
Rachel! Nu-nțelegi? Rachel!
Uitați-vă la voi! Sunteți, toți, așa pierduți!
E bine să nu fii "eu"? Trebuie să fie tare relaxant.
- Rachel nu e un nume. - Atunci ce e?
John, pe geantă e o etichetă. Adresa de e-mail?
Ă... jennie.pink@mephone.org.uk.
Nu avea un laptop, deci își ținea afacerile pe telefon. Smartphone, cu e-mail activat.
Așa că există un site pentru contul ei, user e adresa de e-mail și, cu toții, parola e?
- Rachel! - Deci îi putem citi e-mail-ul. Și ce?
Anderson, nu vorbi cu voce tare. Scazi coeficientul de inteligență întregii străzi.
Putem face mult mai mult decât să-i citim e-mail-ul. E un smartphone, are GPS.
Ceea ce înseamnă că, dacă-l pierzi, îl poți localiza online.
Ne conduce direct la cel care a ucis-o.
- Dacă n-a scăpat de el. - Știm că n-a făcut-o.
- Haide, haide. Repede! - Sherlock, dragă. Acest taximetrist...
Dnă Hudson, nu e ora pentru plantele de seară?
Ia mașini, ia un elicopter. Trebuie să ne mișcăm rapid. Bateria n-o să țină continuu.
- Va fi o referință pe hartă, nu un nume. - E un început!
- Sherlock! - Restrânge la cei din Londra.
- E prima pistă serioasă pe care o avem. - Sherlock!
- Unde e? Repede, unde? - Aici. E la str. Baker nr. 221...
Cum ar putea fi aici? Cum?
Poate era în geantă când ai adus-o și... a căzut pe undeva.
Ce, și eu n-am băgat de seamă? Eu? N-am băgat de seamă?
Oricum, i-am dat mesaj, iar el ne-a sunat.
Băieți, căutăm și-un mobil undeva pe aici... aparținea victimei...
În cine avem încredere, chiar dacă nu-i cunoaștem?
Cine trece neobservat, pe oriunde merge?
Cine vânează în mijlocul mulțimii?
Vino cu mine.
- Sherlock, ești bine? - Ce? Da, da... sunt bine.
- Deci, cum poate fi telefonul aici? - Nu știu.
- Voi încerca din nou. - Bună idee!
Tu unde pleci?
Aer proaspăt, doar ies o clipă. Nu durează.
- Sigur ești în regulă? - Sunt bine.
- Taxi pentru Sherlock Holmes. - N-am cerut un taxi.
Nu înseamnă că n-ai nevoie de unul.
Tu ești taximetristul. Cel care-a oprit pe str. Northumberland.
- Tu erai, nu pasagerul. - Vezi, nimeni nu se gândește la șofer.
E ca și cum ai fi invizibil. Doar o ceafă.
Un avantaj major pentru un criminal în serie.
- E o confesiune? - O, da.
Și-ți mai spun ceva... Dacă chemi copoii acum, n-o să fug.
Stau liniștit și ei mă vor putea pune la pământ, promit.
De ce?
- Că n-o să faci asta. -N-o s-o fac?
Eu nu i-am ucis pe acei patru oameni, dle Holmes.
Eu am vorbit cu ei, iar ei s-au sinucis.
Dacă chemi copoii acum, îți promit un singur lucru.
N-o să-ți spun niciodată ce le-am zis.
Nimeni altcineva nu va mai muri, totuși, și cred că asta însemnă o realizare.
Iar tu nu vei înțelege niciodată cum au murit acei oameni.
Despre ce fel de realizare îți pasă ție?
- Dacă aș vrea să înțeleg... ce-ai face? - Lasă-mă să-ți ofer o plimbare.
- Ca să mă poți omorî și pe mine? - Nu vreau să te omor, dle Holmes.
Voi vorbi cu tine... și, apoi, te vei sinucide.
Tocmai s-a suit într-un taxi... E Sherlock. Tocmai a plecat într-un taxi.
Ți-am spus că va face asta. A plecat din nou.
- Ne pierdem vremea. - Sun la telefon... sună...
Dacă sună, nu-i aici.
- Voi căuta din nou... - Mai contează? Chiar contează?
E doar un nebun și te va dezamăgi mereu. Și-ți pierzi timpul. Al nostru, al tuturor.
Ok, băieți... am terminat aici.
- Cum m-ai găsit? - O, te-am recunoscut.
Imediat ce te-am văzut urmărindu-mi taxiul.
Sherlock Holmes! Am fost avertizat în ceea ce te privește.
Ți-am văzut și site-ul. Genial material. Îl ador.
- Cine te-a avertizat despre mine? - Cineva care te-a observat.
Cine?
Cine m-a observat pe mine?
- Ești modest, dle Holmes. - Chiar nu sunt.
- Ai un admirator. - Vorbește-mi despre el.
Asta-i tot ceea ce vei afla... în acestă viață.
De ce a făcut asta? De ce trebuia să plece?
- Îl cunoști mai bine decât mine. - Îl știu de cinci ani și nu, nu-l cunosc.
- Atunci, de ce apelezi la el? - Pentru că sunt disperat, de aceea.
Și pentru că Sherlock Holmes e un tip extraordinar... și cred că, într-o zi...
dacă suntem cu adevărat norocoși, ar putea fi chiar un om bun.
Unde suntem?
Știi fiecare stradă din Londra. Știi exact unde suntem.
Colegiul Roland-Kerr.
- De ce aici? - E deschis. Cei de la curățenie sunt aici.
Un avantaj ca taximetrist... întotdeauna știi un loc liniștit pentru o crimă.
Sunt surprins că nu se reprofilează mai mulți dintre noi.
Și-ți conduci victimele înăuntru? Cum?
- O... plictisitor. - Nu-ți fă griji, devine interesant.
Nu poți face oamenii să-și ia viața cu arma!
Nu fac asta. E mult mai bine decât asta.
N-am nevoie de ăsta cu tine. C-o să mă urmezi.
Ei, ce crezi? Depinde de tine.
Tu ești cel care va muri aici.
- Nu, nu voi muri. - Așa spun toți.
Să discutăm?
Cam riscant, nu-i așa? Să mă iei de sub ochii a vreo șase polițiști.
Nu ești atât de prost. Iar dna Hudson își va aminti de tine.
Tu numești asta risc? Nea... Ăsta-i un risc!
O, îmi place partea asta. Că nu înțelegi, nu-i așa?
Dar ești aproape... Trebuie doar să fac asta.
Nu te așteptai la asta, nu-i așa?
O, vei adora asta.
- Să ador... ce? - Sherlock Holmes, uită-te la tine!
Aici, în carne și oase. Acel site al tău, admiratorul tău mi-a zis de el.
- Admiratorul meu? - Ești sclipitor!
Ești un geniu, în adevăratul sens.
Știința deducției... ei, asta... e gândire adevărată.
Între noi fie vorba, de ce nu gândesc oamenii?
Nu te enervează? De ce nu pot oamenii să gândească?
- O, înțeleg! Și tu ești un geniu adevărat. - Nu par, nu-i așa?
Mititelul simpatic care conduce un taxi. Dar vei afla asta într-un minut.
Sunt șanse ca ăsta să fie ultimul lucru pe care-l afli.
Bine, două flacoane. Explică.
E un flacon bun și un flacon rău.
Iei pastila din flaconul bun, trăiești.
Iei pastila din flaconul rău, mori.
- Ambele flacoane sunt, desigur, identice. - Din toate punctele de vedere.
Și tu știi care e fiecare.
- Sigur că știu. - Dar eu nu știu.
N-ar mai fi un joc dacă ai ști. Tu ești cel care alege.
De ce aș face-o? N-am niciun motiv. Mie ce-mi iese?
Nu ți-am spus partea cea mai bună încă.
Indiferent ce flacon alegi TU, iau eu pastila din celălalt.
Și apoi, împreună... ne luăm medicamentele.
Nu voi trișa. E alegerea ta.
Voi lua oricare dintre pastilele pe care nu o vei lua tu.
Nu te-ai așteptat la asta, nu-i așa, dle Holmes.
Asta-i ce le-ai făcut celorlalți?
- Le-ai dat să aleagă? - Iar acum îți dau ție.
Nu te grăbi... Adună-te.
- Vreau cel mai bun joc al tău. - Nu-i un joc, e doar șansa.
L-am jucat de patru ori. Sunt în viață.
Nu e șansa, dle Holmes. E șah.
E un joc de șah cu o singură mutare... și un singur supraviețuitor.
Iar asta... asta-i mutarea.
Tocmai ți-am oferit flaconul bun sau flaconul rău?
Poți să-l alegi pe oricare.
Nu, Detectivul Inspector Lestrade, trebuie să vorbesc cu el.
E important! E o urgență.
Aici la stânga, vă rog. La stânga, aici.
- Ești gata dle Holmes? Gata de joc? - Care joc? Sunt șanse 1 la 1.
Nu joci numerele, mă joci pe mine.
Ți-am oferit pilula bună sau pe cea rea?
E o cacealma sau o cacealma dublă?
- Sau o cacealma triplă? - E doar șansa...
Patru oameni, la rând? Nu e doar șansa.
- Noroc. - E geniul.
Știu cum gândesc oamenii. Știu cum cred oamenii că gândesc eu.
Pot să o văd... ca o hartă în interiorul capului meu.
Fiecare e așa de prost, chiar și tu.
Sau poate că Dumnezeu mă iubește.
Oricum, te irosești ca și taximetrist.
Deci...
Ți-ai riscat viața de patru ori, doar ca să ucizi străini... De ce?
- E timpul să jucăm. - O, dar eu joc deja.
Acum e rândul meu.
Ai spumă de bărbierit după urechea stângă. Nu ți-a atras nimeni atenția.
Urme pe unde s-a mai întâmplat, evident, trăiești singur, nu-i nimeni să-ți spună.
Dar e o fotografie a unor copii. Mama lor a fost decupată.
Dacă ar fi murit, ar fi fost, încă, acolo.
Fotografia e veche, dar rama e nouă.
Te gândești la copiii tăi, dar nu reușești să-i vezi.
Un tată înstrăinat.
Ți-a luat copiii, dar tu-i iubești, încă, și asta te doare.
A, dar e mai mult...
Hainele tale. Spălate de curând...
dar tot ceea ce porți e vechi de... cel puțin trei ani.
Păstrezi aparențele, dar nu planifici înainte.
Și iată-te la un chef care se termină cu o crimă. Despre ce-i vorba?
- Acum trei ani. Atunci ți-au spus? - Ce să-mi spună?
- Că ești ca și mort. - La fel și tu.
Nu mai mult, am dreptate?
Anevrism... chiar aici.
Orice respirație poate fi ultima.
Și pentru că ești pe moarte, ai omorât patru persoane.
Am supraviețuit în fața a patru persoane.
Asta-i distracția maximă pe care-o poți avea când ai anevrism.
Nu... nu, e altceva...
N-ai ucis patru oameni pentru că ești amărât. Amărăciunea e paralizantă.
Iubirea e un motivant mult mai vicios.
Cumva, asta-i legat de copiii tăi.
- O, chiar ești bun, într-adevăr! - Dar cum?
Când voi muri, ei nu vor primi mare lucru, copiii mei...
Nu ies cine știe ce bani din taximetrie.
- Sau crime în serie... - Ai să rămâi surprins.
- Surprinde-mă! - Am un sponsor.
- Ce ai? - Cu fiecare viață pe care o iau...
banii merg la copiii mei. Cu cât ucid mai mult, cu atât o vor duce mai bine.
Vezi? E mai plăcut decât crezi.
Cine-ar sponsoriza un criminal în serie?
Cine-ar fi un admirator al lui Sherlock Holmes?
Nu ești singurul care savurează o crimă bună.
Mai sunt și alții ca tine, exceptând faptul că tu ești doar un simplu om.
Iar ei sunt mult mai mult de atât.
Ce vrei să zici... mai mult decât un om?
E o organizație sau ce?
E un nume, pe care nimeni nu-l spune.
Și nici eu n-am de gând să-l spun.
Acum, de ajuns cu sporovăiala... E timpul să alegi.
Sherlock?
Sherlock!
Și dacă nu aleg niciuna? Aș putea să plec, pur și simplu.
Ai putea lua o șansă de 1 la 1, sau aș putea să te împușc în cap.
Destul de amuzant e că nimeni n-a mers pe varianta asta.
- Eu aleg arma, te rog. - Ești sigur?
- Cu siguranță, arma. - Nu vrei să suni un prieten?
Arma!
Știu dacă o armă e adevărată, când o văd.
- Niciunul dintre ceilalți n-au știut. - Asta, clar.
Păi, asta a fost foarte interesant. Aștept cu nerăbdare procesul.
Înainte să pleci... ți-ai dat seama?
Care-i flaconul bun?
Desigur. Joacă de copii.
Păi, care e, atunci?
Pe care l-ai fi ales? Doar ca să știu dacă te-aș fi bătut.
Haide! Bagă-te în joc!
Interesant!
Deci, ce crezi?
O facem?
Pe bune... ce crezi?
Poți să mă bați?
Ești destul de deștept... să-ți pui viața în joc?
Sherlock!
Pun pariu că ești plicitisit, nu-i așa?
Știu că ești.
Un om ca tine... așa deștept.
Dar, la ce bun să fii deștept, dacă n-o poți dovedi?
Încă dependent...
Dar asta... de asta ești dependent, de fapt.
Ai face orice...
absolut orice... să nu mai fii plictisit.
Acum nu ești plictisit, nu-i așa?
Nu e bun?
Aveam dreptate?
Aveam, nu-i așa?
Am ales bine?
Ok... spune-mi asta...
Sponsorul tău... cine era?
Cel care ți-a spus de mine... admiratorul meu.
Vreau un nume!
Nu...
Ești pe moarte, dar tot mai poți fi rănit.
Dă-mi... un nume.
Un nume! Acum!
Numele!
Moriarty!
Cum m-am ales cu pătura asta? Îmi tot pun pătura asta pe mine.
- Da, e pentru șoc... - Nu sunt în șoc.
Da, dar unii dintre ei vor să facă forografii.
Deci, cel care-a tras? Niciun semn?
A șters-o înainte să ajungem aici. Dar un tip ca acela ar avea ceva dușmani, cred.
Unul dintre ei putea să-l fi urmărit, dar... n-avem nimic de unde să începem.
- O, n-aș spune asta. - Bine, spune-mi!
Glonțul pe care l-au scos din perete era de la un pistol. O împușcătură letală...
de la acea distanță, asta-i una bună. Dar nu e a unui țintaș de elită, e a unui luptător.
Mâinile n-ar fi trebuit să-i tremure deloc, deci, clar, e obișnuit cu violența.
N-a tras până când am fost în pericol iminent, deci are principii morale solide.
Cauți, probabil, un om cu un istoric militar și... nervi de oțel.
- De fapt, știi ce? Ignoră-mă! Ignoră tot! - Scuze?
E șocul... cel care vorbește...
- Unde te duci? - Trebuie să vorbesc despre... chirie.
- Mai am întrebări! - Ce mai e? Uite, sunt în șoc, am o pătură!
- Sherlock! - Și apoi...
tocmai ți-am prins un criminal în serie... mai mult sau mai puțin.
Bine, o lăsăm pe mâine, ești liber.
Ă... Sergent Donovan tocmai mi-a explicat totul...
Cele două pilule...
Îngrozitoare treabă... Îngrozitoare.
Bine țintit.
- Da. Da, așa e... prin fereastra aia... - Păi, știi tu mai bine.
Trebuie să-ți cureți praful de pușcă de pe degete...
Nu cred că ai face pușcărie pentru asta, dar hai să evităm un proces.
- Ești bine? - Da, sigur că sunt bine.
- Tocmai ai ucis un om... - Da, am...
E adevărat, dar nu prea era un tip de treabă.
- Nu. Nu era, pe bune, așa-i... - Cinstit, un taximetrist îngrozitor.
Asta-i adevărat. Nu era un taximetrist bun.
Ar fi trebuit să vezi ce traseu a ales ca să ajungă aici...
Oprește-te! Nu putem să chicotim, e o scenă a crimei. Oprește-te!
- Tu ești cel care l-a împușcat. - Lasă vocea mai jos!
- Scuze, sunt nervii de vină, cred. - Scuze.
- Aveai de gând să iei pilula aia, nu-i așa? - Bineînțeles că nu.
- Timp calculat. Știam că o să apari. - Ba n-ai știut.
Așa ți-o iei tu, nu? Îți riști viața să dovedești că ești deștept.
- De ce aș face asta? - Pentru că ești un idiot.
- Cina? - Mor de foame.
În capătul strazii Baker e un restaurant chinezesc bun. E deschis până la două.
Poți să spui care un restaurant chinezesc bun după mânerul de la ușă.
Sherlock... el e... acela-i omul despre care îți povesteam.
Știu exact cine este.
Deci, încă un caz încheiat. Cât de popular...
Dar asta nu-i niciodată motivația ta, nu?
Ce cauți aici?
Ca întotdeauna, sunt îngrijorat pentru tine.
Da, am auzit de "grija" ta.
Mereu așa de agresiv...
Ți-a trecut vreodată prin minte că tu și eu suntem de aceeași parte?
Destul de ciudat, nu.
Avem mai multe în comun, decât ești dispus să crezi.
Această vrajbă meschină dintre noi e, pur și simplu, juvenilă.
Oamenii au de suferit. Și știi cum asta o supără mereu pe mami.
Am supărat-o? Eu?
- Nu eu am supărat-o, Mycroft! - Nu. Nu, așteaptă...
- Mami? Cine-i mami? - Mama. Mama noastră.
El e fratele meu, Mycroft. Care ia în greutate, iar...
- Care pierde din greutate, de fapt! - E fratele tău?
- Sigur că-i fratele meu. - Nu e...
- Nu-i ce? - Nu știu... un criminal de geniu?
- Destul de aproape... - Pentru Dumnezeu!
Ocup o poziție minoră în guvernul britanic.
El este guvernul britanic, când nu-i prea ocupat să fie serviciile secrete britanice.
Sau CIA pe cont propriu.
Bună seara, Mycroft. Încearcă să nu pornești un război până ajung acasă...
știi ce efect are asta asupra traficului.
Deci, când spui că ești îngrijorat din cauza lui, chiar ești îngrijorat.
Da, desigur.
- Vreau să zic, chiar e o vrajbă juvenilă. - El mereu a fost așa revoltat.
- Îți poți imagina masa de Crăciun... - Da... Nu, Doamne, nu!
Mai bine mă... Bună, din nou.
- Bună! - Ne-am mai întâlnit în seara asta.
- O! - Bine, noapte bună!
Noapte bună, Dr Watson.
Deci, masă chinezească...
- Mereu ghicesc răvașele din prăjituri. - Nu, n-ai cum.
Aproape că pot. Ai fost împușcat, totuși.
- Scuze? - În Afganistan. Chiar ai fost rănit.
- O, da. La umăr. - La umăr... mă gândeam eu.
- Ba nu te gândeai. - La stângul.
- Pe ghicite. - Eu nu ghicesc.
Ba da.
- De ce ești așa fericit? - Moriarty.
- Ce-i Moriarty? - N-am nici cea mai vagă idee.
Domnule, mergem?
Interesant, soldatul acela...
Ar putea fi ceea ce are nevoie fratele meu, sau l-ar putea face mai rău ca niciodată.
Oricum, am face bine să creștem nivelul de supraveghere pentru ei.
Gradul trei, activ.
Scuze, domnule... al cui nivel?
Sherlock Holmes și Dr Watson.
=ROSub-VTeamEN= =subtitrari-team.ro=
=ROVEN-SubTeam= rov_en@yahoo.com