Jeg er ved Riverside og Laurel. Jeg er 1 minutt unna.
Fortsett mot Magnolia og Hollywood Way.
Farlig kjøring. Retning mot veikrysset.
Jeg er på vei østover på Magnolia fra Riverside.
En hvit eller gråhvit eldre… Se opp!
Jeg tror at nakken er skadd.
-Hvor ligger skuddlydene? -Kom igjen.
Jeg leter.
Musikken er for sterk.
Når han går inn i smuget, vil jeg bare høre et svakt pulsslag.
Vi tar det fra begynnelsen. Ok, John?
Ja da. Jeg er jo bare produsent.
Gå tilbake, Allen.
Kay, du er en svært opptatt dame. Hva med å overlate litt til meg?
Fordi da får dere gutter all moroa alene.
Vi på tv er nødt til å betale for disse filmene-
-i tillegg til å forklare dere hva og hvordan vi vil ha det.
Hvordan er dette?
-Hvordan går det med filmen? -Framover. Som å trekke tenner.
-Lunsj? -Bare rekesalat.
-Er han inne? -Ja. Det er et møte.
-Men New York… -Må du si det?
-Mine herrer. -Hallo.
La meg tenke på New York. Hva kommer Clay Gardner til å koste?
-Har du hørt med agenten hans? -Agenten hans bare smiler og smiler.
-Har du sett den siste versjonen? -Burde hatt tre dager til.
Kan og bør jeg vise dem "The Professional"?
-Ja. Du kan og bør la dem se den. -Greit. Kay Freestone garanterer.
-Ok. Mange takk. -Få høre, Jonathan.
Jeg har foretatt en demografisk sjekk for de seks Gardner-filmene.
-Ja, Madge. -Mr Flanagan på tre.
-Hallo? Mark? -Hvordan er været i New York?
-Hva tror du? Det snør fremdeles. -Jeg var på seiltur i går.
Mark, hvor hardt blir det å kutte ut seilingen om vinteren?
-Hva var det du tenkte på, Frank? -New York.
-Hvor lenge da? -Så lenge du vil. For alltid.
Det blir offentliggjort på tirsdag.
Frokosten er klar!
-God søndag. -Lørdagen var ikke så verst.
Les tegneseriene for meg.
Frank Flanagan ringte. Jeg fikk jobben i New York.
Hele jævla selskapet.
Vi klarte det!
-Når drar vi? -Jeg vil at du blir her, Kay.
Din jobb?
Jeg får vel jobben din?
-Hva er det som foregår her? -Jeg kan ikke gi deg Vestkysten.
Jeg trodde jeg hadde gjort meg fortjent til noe.
Du er den aller beste i bransjen, Kay.
Men du tar ikke avgjørelser. Du gjetter. Det er en forskjell.
Gjetning er bare ikke godt nok.
Men du kommer til å lære.
Akkurat.
Akkurat. Jeg lærer allerede.
Ikke gjør dette verre enn det er.
Her tenker jeg bare på meg selv,-
-mens stakkars Mark lider og har det vondt.
"Adjø, min kjære. Tiden er kommet."
Hemmelige elskere. Et virkelig radarpar.
Stadig på vei framover og oppover.
Vi skylder hverandre kjærlighet. Vi har ikke ført noe regnskap.
Så og så mye for overtid, så og så mye for leketid osv.
Kay.
Vil du saksøke meg?
Skyte meg? Vil det få deg til å føle deg bedre?
Rett gjennom hjertet. Det perfekte mord, baby.
Kay.
Du skulle funnet disse der ute.
En 450 SL.
Sølvfarget.
Den du ønsket deg.
Du kan hente den når som helst. Alt er klart.
På nummerskiltet står det KAY 1.
Det er en kommentar fra ledelsen.
Adjø, Kay.
Sett deg opp, førstebetjent.
Nå må du slappe av.
-Bøy hodet bakover. -Hva skal du?
-Må rette litt på deg. -Hva mener du?
-Det gjør ikke vondt. -Sam, det gjør ikke vondt lenger.
-Det gjør ikke vondt. -Det er borte, Sam.
Slapp av. Slapp av.
Du har ett minutt og 20 sekunder.
Du har ett minutt og 10 sekunder.
Du har ett minutt.
Du har 50 sekunder.
Du har 40 sekunder.
Du har 30 sekunder.
Du har 20 sekunder.
10 sekunder igjen.
Ni sekunder. Åtte. Sju. Seks.
Fem. Fire. Tre. To. Ett.
Ute.
Hallo, Kay.
Jeg trenger de demografiske opplysningene i morgen tidlig.
Det kommer til å ta hele natten.
Hvis du ikke heller vil klage til mr Flanagan, bør du bruke natten.
Beklager, junior. Slikt hører med.
-Tror du at Clay Gardner vil? -7 millioner per sesong bør friste.
-Har agenten sagt ok? -Nei. Det er jo opp til Frank.
-Hva tror du? -Da er søndag kveld spikret.
-Ja. -Det er mange penger.
Alle skuespillerne vil nok ha mer.
-Gardner er ikke alle. -Heldigvis ikke.
Mr Flanagan. Mine herrer. Etter desserten kan vi gå på kino.
-Kom igjen, karer. -Denne veien. Vi ses senere.
-Vi sees på kontoret mitt senere. -Ser deg senere.
Mark, vi prøver oss på Gardner før jeg ombestemmer meg.
Greit.
-Vi forhandler med Gardner. -Jeg ringer Herbie Stone.
-Alt i orden? -Ja da.
-Virkelig, mener jeg. -Virkelig bra, Mark.
Fint.
Ta deg av det.
Dette er stort sett et Kay Freestone-produkt, hva?
Ja. Dere finner små flekker av blodet mitt gjennom hele filmen.
Jeg sitter i maskinrommet.
-Ha det hyggelig. -Takk for det.
-Tror du at de vil gå med på det? -Selvsagt. Ingen vil tro på sju.
-Hallo, Walter. -Hei. Vip-tid igjen?
-Har du alle ni rullene? -90 minutter, ni ruller.
-Skal du se på den herfra igjen? -Har jobbet et halvt år med den.
Én eneste feil ved skifting av rullene, og jeg dreper deg.
Jøss, miss Freestone.
Filmen din går gjennom her med en fart på 90 fot per minutt.
Når rull nr 1 nærmer seg slutten, ser jeg to små lysglimt der ute-
-i det øverste høyre hjørnet.
Da skal jeg med lynets hastighet bytte til denne prosjektøren her.
De høye herrer vil ikke se det.
-De aner overhodet ingen ting. -Bravo.
Kay, bare sett i gang når du er klar.
Ja vel.
-Hva heter den? -"The Professional".
-Lykke til. -Takk. Jeg trenger det.
Er den blitt vurdert ennå?
Skifting.
Lysglimt.
Nå!
Jeg kunne ikke ha gjort det bedre selv.
Marius?
Ikke akkurat noen familiefilm.
Walter, hvor er de andre rullene?
-Hvilke andre ruller? -Prøvene fra "Broad Land".
-Noen må ha surret. -Da må du hente dem. Fire ruller.
-Det er et skifte om to minutter. -Jeg skal ta meg av det. Bare gå.
Du har fire minutter.
Tre minutter og 50 sekunder.
Tre minutter og 40 sekunder.
Tre minutter og 30 sekunder.
Tre minutter og 20 sekunder.
Tre minutter og 10 sekunder.
Du har tre minutter.
To minutter og 50 sekunder.
-Er det ferdig alt? -Ja.
Ferdig.
Vent et øyeblikk, skatt.
To minutter og 10 sekunder.
Mark?
Du har to minutter.
Ett minutt og 30 sekunder.
Ett minutt og 20 sekunder.
Ett minutt og 10 sekunder.
Du har ett minutt.
Du har 50 sekunder.
Du har 40 sekunder.
Du har 30 sekunder.
Du har 25 sekunder.
20 sekunder.
Du har 15 sekunder igjen.
10 sekunder.
Ni.
Seks. Fem. Fire. Tre.
To. Ett.
-Gikk skiftingen bra? -Som smurt.
Bra.
-Hvordan går det? -Ingen er gått ennå.
Hvor lenge skal de holde på med å sende slikt på tv?
Kay, kan du komme hit et øyeblikk?
Hva?
Jeg kommer nå.
Walter, det blir ikke mer film i kveld.
Jeg er så sjokkert. Fryktelig lei for det.
Det er alle. Han hadde nok villet at vi skulle jobbe som vanlig.
-Hva har vi i dag? -Du må inn på Marks kontor.
Så fort som mulig.
-Kay… -Ta det rolig.
God morgen, madam.
1.betjent Columbo. Drapsavsnittet. Miss Freestone?
Ja, førstebetjent.
Det var slik mr McAndrews lå, madam. Akkurat slik.
Da han ble skutt, mener jeg.
-Er det noe jeg kan hjelpe med? -Neppe. Det er visst nakkesleng.
Legene tar fremdeles prøver.
Jeg beklager. Nei, jeg tenkte på etterforskingen.
Etterforskingen, ja. Ja, madam. Jeg tror at du kan være til hjelp.
Jeg forstår det slik at du og avdøde samarbeidet.
-Ja. Jeg var assistenten hans. -Ja, madam.
-Vil du si at dette er hans briller? -De ser slik ut, ja.
Kan du komme inn gjennom den døren der, madam?
Hva behager?
Kan du vennligst gå ut og komme inn den døren igjen?
Kom inn, madam.
Bare kom inn.
Bli stående der.
Strekk ut armen.
-I hvilken retning? -Strekk den ut mot meg.
Som om du har en pistol i hånden.
Mange takk, madam.
Faren min hadde slike briller.
Jeg pleide å ta dem på meg da jeg var liten. Jeg følte meg voksen.
Det var noe jeg ville spørre deg om.
Noe jeg fant på skrivebordet. En papirlapp.
Den dukker nok opp.
Mor tok brillene av. "Dårlig for øynene."
På den tiden var alt dårlig for øynene. Selv det å gå uten votter.
Gikk man med gummistøvler inne, ble man blind på flekken.
Jeg vet ikke hvor det ble av den lappen. Den dukker nok opp.
-Den må være vond å gå med. -Hva da?
Denne, ja. Det er bedre enn å ha gallestein. Har du hatt gallestein?
Nei, jeg tror ikke det. Hvis det er noe annet…
Jeg har satt 12 mann til å lete. Er det nok?
Så mange du kan få.
Vi tror at våpenet fremdeles er i bygningen.
Jeg vet at det lå en papirlapp på skrivebordet.
Overkonstabel Burke, dette er miss Freestone. Mr McAndrews' assistent.
De spør etter deg på kontoret. Noe med mr Flanagan.
Det er noe du bør se, 1.betjent. Kan du bli med?
Gjerne, madam.
-Fortsett letingen, overkonstabel. -Ja sir.
Vi mistet mye mer enn arbeidskraft. Nei, de vet ikke noe ennå.
Jeg blir her til vi har styring på det igjen.
Kay, håper at jeg ikke forstyrrer i arbeidet. Er alt i orden med deg?
-Har dere alt dere trenger? -Det er svært forvirrende.
Vi vet hvem som var her i går.
Du og dine folk, kinomaskinisten og den unge mannen.
Vi vet hvor alle var-
-og ingen kan ha kommet inn i bygningen.
Spørsmålet er med andre ord hvem som drepte mr McAndrews.
-Det er derfor du bør se på disse. -Har du vunnet denne selv?
-Det har hun gjort, ja. -"For beste dokumentarfilm."
-Du er en meget dyktig kvinne. -Det er derfor hun jobber her.
-Svært dyktig. -Jeg jobber hardt. Sett deg her.
-Mange takk, madam. -Kay…
Det er noe jeg må be deg om. Kan du overta Marks plikter inntil videre?
-Midlertidig, i alle fall. -Jeg skal gjøre mitt beste.
Visste at vi kunne stole på deg.
Få tak i Clay Gardner for "The Broad Land".
Jeg vil gjerne snakke litt om "The Professional".
Det tror jeg vi gjør en annen gang. Lykke til, førstebetjent.
Mange takk sir. Jeg kan sikkert ta den av om et par dager.
Det er virkelig sprøtt, madam.
Alle disse trusselbrevene.
-Har du nevnt det for politiet? -Ja, det har jeg.
Selskapet blir klandret for alt. Kommunisme, fascisme, ateisme,-
-abort, sex og vold. Hele registeret.
"Støtt anstendigheten, ellers blir du drept." Undertegnet med blod.
Så da dette skjedde, slo det meg at…
-At noen kom inn og drepte ham? -Vi har opplevd drapsforsøk før.
Jeg tror ikke det, madam. Ikke i dette tilfellet.
Det er riktignok mange galninger, men dette er noe annet.
Du virker veldig sikker i din sak.
Det er fordi mr McAndrews gjenkjente drapsmannen.
Han kjente personen som skjøt ham.
-Det høres usannsynlig ut. -Det er overhodet ingen tvil.
-Jeg vet at jeg har lappen et sted. -Hvorfor er det ingen tvil om det?
Vi vet vinkelen på skuddet. Morderen skjøt ikke fra døren.
Jeg skulle tro at han var minst fem meter inne i rommet.
Hvorfor utelukker det en ukjent?
Madam, hvis du ligger alene på en sofa om kvelden-
-og en ukjent person kommer inn,-
-vil du ikke se godt på ham?
Vil du ikke vite hvordan han ser ut?
-Jo. -Det er det som er poenget.
McAndrews brydde seg ikke om å se etter. Det er disse brillene.
Han hadde dem her oppe da morderen kom.
McAndrews må ha kjent ham. Ellers ville han ha satt dem på.
Disse brillene er bifokale.
Han kunne bare se morderen hvis han hadde brillene slik.
Så drapsmannen var ikke en ukjent person.
Men jeg skal ikke glemme teorien din.
Det er artig å finne ut slike ting bare ved å tenke grundig etter.
Som å ha en stemme som hvisker en i øret hvem som gjorde det.
-Du er en oppmerksom lytter. -Ja, men det er alt vi har å gå på.
Lytte og se. Se og lytte.
Først venter man på glimtet, og så står man klar.
Sier du at hver eneste gang jeg tok med mrs Columbo på kino,-
-har de glimtene vært der?
De har vært der selv før hun ble født. Øverste høyre hjørne.
-På en vanlig kino? -Ja.
Hvis jeg går på kino i kveld kl 8.30, betaler 1,50-
-og går inn og ser på filmen,-
-vil jeg kunne se de lysglimtene på lerretet?
Akkurat.
Det viser bare at man lærer noe nytt hver eneste dag.
Glimtene viser altså maskinisten når en filmrull må skiftes.
Greit. Følg med nå.
Glimt! Nå må du si fra når du ser det andre.
Glimt!
Mr Muirhead, du er sannelig litt av en kunstner.
Har du lyst til å se kunst?
Dette er virkelig kunst, førstebetjent.
-Utrolig. Har du bygd den selv? -Det stemmer, sir.
Da jeg var liten, bygde jeg modellfly. De ble aldri ferdige.
Jeg ødela dem bestandig.
Var det miss Freestone som byttet ruller-
-da du var nede?
To minutter etter at jeg hadde gått. Jeg så på måleren.
Du så på måleren. Miss Freestone byttet prosjektør.
-Skjøtte hun filmen også? -Hva mener du?
Røk ikke filmen? Er det ikke slike hansker som brukes ved skjøting?
Jo. Hun kunne nok ha fikset det, men det skjedde ikke noe galt.
Jeg bruker disse hanskene pga limet.
Mange takk, sir.
-Kan jeg ta med en slik til nevøen min? -Bare forsyn deg.
Han er 15 år. Nå vil han filme.
Da jeg var barn, hadde vi helter som DiMaggio og Rizzuto.
Vet du hvem han har på veggen? Francis Ford Coppola.
-Unnskyld. -Førstebetjent.
De testrullene skal tilbake igjen.
Det er allerede gjort, madam.
-Jeg snakket med sjefen. -Fint.
Madam?
Hørte de rullene til en ny serie som heter "The Broad Land"?
-Ja. Det var prøveopptak. -Det er noe jeg ikke forstår.
Jeg er ikke den gløggeste av oss. Andre kan skjære rett igjennom.
Bare kom med spørsmålene dine.
Når jeg stiller deg spørsmål, vet jeg at jeg gjør det vrient for deg.
Helt i orden. Du gjør jobben din.
Jeg skulle ønske at flere så det slik.
Mr Flanagan sa at han ville ha Clay Gardner i den nye serien.
Hvorfor skulle du da vise ham flere prøveopptak?
-Ser du problemet, madam? -Ja. Jeg lurte også på det.
Gjorde du det?
Jeg tror du lyttet til feil stemme. Jeg gjorde det jeg ble bedt om.
-Av mr Flanagan? -Mr McAndrews.
-Fikk du skriftlig beskjed? -Muntlig, førstebetjent.
Ja vel. Det kan vi iallfall ikke be mr McAndrews om å bekrefte.
Jeg må dessverre gå nå, førstebetjent.
Jeg beklager, madam.
Jeg vet at du har det travelt.
-Kan vi snakke mens du går? -La oss gjøre det.
McAndrews var en viktig mann.
Men jeg aner ikke hva han drev med hele dagen. Eller natten.
-Jeg vet ikke mye om nettene. -Mente ikke å antyde det.
Vi gjorde omtrent det samme. Slokket branner. Vil du se noen?
-Flammer, madam? -Ja. Vi slokket branner.
-Nancy, monitor to. -En, takk.
Takk, skatt. Riktig vinkel for 3. posisjon.
Det ser bra ut. Begynn forfra igjen.
Vi har mistet to timer.
-Hvor er hun? -Det får du vite av Luther.
-Jeg blir opptatt en liten stund. -Ikke tenk på meg, madam.
-Luther? -Jeg kommer ned.
-Dere kan ta en pause. -Fem minutter pause!
-Hvor er vi? -Skaff en annen, Kay.
-Valerie? -Hun klarer ikke dette her.
-Det skal sendes i morgen kveld. -Hun er vettskremt og hysterisk.
Hun skjønner ikke at dette er tv.
Hun hater kameraene og meg.
Et par ganger per dag gjør hun det bra i ti minutter.
Så husker hun at det er et live-show og flyr og gjemmer seg.
Dessuten er hun rett og slett dårlig.
-Hvor er hun? -På omkledningsrommet.
-Luther, går hun på noe? -Vær så snill!
Skal det bli direkte-tv slik det var før?
Litt bedre, førstebetjent. Håper vi. Her skal regissøren sitte.
Dette er den tekniske styrepulten.
-Er det plagsomt? -Det er bare nakkesleng.
Jeg og legen tror at det er nakkesleng.
Kiropraktikeren tror det skyldes dårlig massasje.
Min kones osteopat tror kanskje det er ryggen.
-Det ser ikke ut til å være ryggen. -Nei. Ikke sant?
Er alle de skjermene bare til ett show?
Det er en line-monitor. Det er det som sendes ut.
De fire viser hva de fire kameraene ser.
Jeg slår av og på.
Så mange flotte maskiner. Så mange knapper å trykke på.
Det koster nok millioner, og alle jobber hardt, men det ser gøy ut.
Ja, men det sier jeg ikke høyt.
Kan miss Freestone alt dette?
En som vet alt om tv, er verre enn en som tror hun vet alt om det.
Vi ses senere, førstebetjent.
Valerie?
Val, det er Kay.
-På hvilken side står du? -Hva tror du?
Bevis det.
Du kan beholde nøkkelen til leiligheten min.
Å, Kay! Gi meg en klem.
Jeg trodde at du aldri skulle komme.
-Har Luther roet seg ned nå? -Hva med deg selv?
Jeg prøvde å si hvor jeg ville ha lyset, og da ramlet taket ned.
-Den store mannen fra New York. -Luther er best på live-show.
-Du vil se ut som en million dollar. -En million år gammel.
Er det slik du føler deg?
-Vil du ha nøkkelen din igjen? -Nei.
Val, går du på noe?
Herregud.
Ser jeg sånn ut? Jeg har verken drukket eller brukt noe annet.
Bare disse fordømte greiene. Det er alt.
Se på meg, baby.
-Hvor redd er du? -Jeg er vettskremt.
Jeg fikser det ikke, Kay. Jeg klarer det ikke.
Du skal opptre foran 40 millioner mennesker. Selv har jeg ikke tid.
Og så går vi til fire for kranopptaket.
Luther? Se på dette.
Hva er det?
Jeg skal ta det. Gi meg et nærbilde av Kay og Valerie.
-Valerie Kirk. -Vent til kona får høre om dette!
Trenger du en arbeidsvillig arbeider? Hva er det vi venter på?
Og lyssettingen er fantastisk.
Utrolig.
Hva er det du venter på? Vi setter i gang.
-Noe annet, maestro? -Ja. Hva med å gå på vannet?
Kanskje det, ja.
Valerie, jeg kommer ned. Vent på meg.
Madam?
-Du skremte meg, førstebetjent. -Jeg beklager.
Sekretæren din sa at du skulle hit. Jeg skal ta den.
-Har du lov til å ta den av? -Bare en times tid. Hva tror du?
Du er penere uten, men det er ingen medisinsk vurdering.
Det er den hyggeligste vurderingen jeg har fått.
Sekretæren din sa at du hadde bodd her før.
Ja. Mor fostret opp tre stykker her.
En annens dødsfall får en til å oppsøke røttene sine igjen, hva?
Jeg trodde du kom for se hvor langt du virkelig er kommet.
Unnskyld meg. Jeg skal hente en stol til.
-Får jeg lov, madam? -Et måltid med levende lys?
Det hadde vært hyggelig, madam.
Jeg visste at det var lite, men ikke så knøttlite.
Fire stykker. Man kunne aldri være alene.
Jeg tok en tur med mrs Columbo til stedet hvor jeg vokste opp.
Det så ut som om det hadde krympet.
Jeg hadde fem brødre og en søster, og det var helt fantastisk.
Det var alltid noen til stede. Vi følte oss aldri ensomme.
Du er en spesiell mann, førstebetjent.
Godtar tingene som de er.
Jeg prøver å forandre dem.
Det er nøkkelen til din suksess.
Det er meningen at jeg skal spørre deg om alt det der.
-Er det meningen? -Det er slik jeg gjør jobben min.
Det er ikke personlig.
Når noen sier det, blir det nettopp veldig personlig.
Det er ikke noe jeg velger. Noen ganger blir jeg veldig anspent.
Det er problemet ditt. Vi må gjøre noe med den spenningen.
-Vær forsiktig, madam. -Skal ikke røre nakken. Slapp av.
Det var sannelig godt.
Madam, jeg ville spørre deg-
-om du hadde fått den nye jobben-
-hvis mr McAndrews ikke hadde blitt myrdet?
Bare fortsett, madam. Det gjør ikke vondt.
Nei. Mark ville neppe gitt meg den.
Hvorfor sier du det, madam?
Han nevnte aldri noe om det.
Han nevnte det aldri til de andre medarbeiderne sine.
Men du var den nærmeste.
Kanskje Flanagan ikke ville det.
Men det var jo mr Flanagan som ga deg den jobben, madam.
Ja, men den er ikke permanent, førstebetjent. Ikke glem det.
Han sa til meg at han ikke hadde hatt noe imot at du fikk den.
Da var det altså Marks avgjørelse.
Jeg hører de små stemmene i øret ditt, førstebetjent.
De spør om jeg kanskje har drept Mark for å overta jobben hans.
Nei, madam. Det tror jeg ikke.
Du var oppe i maskinrommet. Man dreper ikke andre pga en jobb-
-selv om det er en viktig jobb.
Litt lavere, takk.
Enten har man ikke noe motiv, som for eksempel ved umotivert vold,-
-eller man har et svært godt motiv som er lett forståelig.
Det er det jeg går og tenker på. Motivet.
Nei, jeg har ikke slike tanker om deg.
Ikke når du og McAndrews bare hadde et profesjonelt forhold.
Det har du sikkert undersøkt, ikke sant?
Ikke fordi jeg ville det, madam.
Skulle ønske jeg kunne hjelpe deg.
Det har du gjort, miss Freestone.
Jeg skal prøve å sove uten denne greia i natt.
Håper du unnskylder, men jeg har fått nok av gamle dager.
Ja, madam.
Nå glemte jeg det nesten igjen.
Det jeg fant på skrivebordet. Det jeg mistet.
Jeg har funnet det igjen. En papirlapp.
Som en liten huskelapp til ham selv. Noen tall og en stor K.
Se litt på dette, madam. Kanskje du kan hjelpe meg.
En stor K-
-og tallene 280 og 450 med en sirkel rundt,-
-240 og 230.
En K sammen med de tallene. Sier det deg noe?
-Ingenting. -Nei.
Jeg tror at tallene følger et eller annet mønster.
Jeg har det nesten på tungen, men får ikke satt fingeren på det.
-Du kan ikke hjelpe meg? -Beklager.
Takk, likevel.
-Hva heter du til fornavn, madam? -Katherine.
-Men de kaller deg Kay? -Ja.
-Og det er en stor K på lappen. -Ja.
-Sier det deg noe? -Nei.
-Ikke i det hele tatt? -Nei. Ingen hjelp å få.
I dette tilfellet er stor K rett og slett en stor K.
Du kan ikke klandre meg for å prøve, madam.
Mrs Columbo trodde ikke på legen helt fra begynnelsen av.
Hun mente det kom av at jeg sov i trekk. I natt var vinduet lukket.
Da jeg våknet i dag morges, var nakken min helt fin.
Så flott, førstebetjent.
Var på nippet til å gå til klinikken som hjalp min svoger med ryggen.
De sa at de måtte drepe nervene i nesen hans.
-I nesen hans, førstebetjent? -I nesen hans.
De stakk en nål inn i nesen hans. Den sto rett ut. Slik.
Måtte gå rundt med en nål rett ut av nesen. Hva synes du om det?
Svært interessant, førstebetjent.
Det synes jeg også.
Jeg skal ikke hefte deg. Bare fortsett.
Ja, sir.
-Mr Muirhead? -Hei. Kom inn.
Jeg har gitt hansken til nevøen min.
-Han ble meget begeistret. -Du får foreslå kirurgi for ham.
-Hva mener du om vold på tv? -Jeg jobber mye om kvelden.
Det første jeg så da jeg hentet de rullene forleden, var et selvmord.
Mener du at det er riktig?
Jeg må snart skifte.
Etter at jeg har vært her en del, har jeg fått dilla på knapper.
Knapper og brytere.
Tror du jeg kan prøve å foreta et slikt skifte selv?
Ja da. Det er bare en gammel film.
-Ved første glimt, knapp opp. -Knapp opp.
Og så til spaken. Spaken opp.
Ved andre glimt, knapper inn. -Knapper…
-Spaken ned. -Ned…
Venstre lys av.
-Ved første glimt, knappene opp. -Knappene opp.
-Og spaken ned. -Nå kommer første glimt.
-Første glimt. -Der.
Nå kommer andre glimt.
Andre glimt. Trykker jeg på eller før første glimt?
-På glimtet. -På glimtet. Ok.
-Hva skjedde? -Walter, filmen ble borte her.
Hva pokker er det du driver med der inne, Walter?
Beklager.
Førstebetjent.
Førstebetjent!
-Kan vi ta en prat, førstebetjent? -Ja da, overkonstabel.
-Kan vi gå inn her? -Det vil jeg helst slippe.
McAndrews?
-Noe som skal renses? -Nei. Ingenting.
Ja vel. Vent litt.
Det har du lovet to dager på rad. Det må være klart kl 24 i natt.
Du må snakke med Luther.
Et melodrama på 90 minutter.
Det må avsluttes i kveld, ellers avlyser jeg alt sammen.
Det gjelder Valerie.
-Ja? -Valerie er borte.
-Hva mener du med borte? -Jeg mener forsvunnet. Borte.
Ingen har sett henne siden generalprøven.
Og vi går på lufta om 3 timer og 20 minutter.
Er hun i huset? Er vaktene kontaktet?
Kay, hun er i din leilighet. Linje fire.
Jeg ringer igjen.
Valerie? Val?
-Hun forsvant. -Jeg ringer igjen.
Jeg skal hente henne!
Valerie?
Val!
-Valerie? -Ropte De, madam?
Kall meg madam, men aldri for sent til middag.
-Kom igjen. -Ikke rør meg! Jeg vil ikke.
Jeg må gjøre et show. Må gjøre et show. Luther er redd. Redd.
Valerie skal sende det direkte.
Kay? Vær så snill.
Ja da. Vær så snill.
Jeg ble skadd.
Jeg også, kompis. Jeg også.
Jeg sa at jeg ikke kunne gjøre det!
Det er ingen som hører på meg.
De hører meg når jeg synger.
De hører når jeg synger.
Gi meg en klem.
Ikke flere klemmer. Utsolgt.
Jeg prøvde. Jeg klarer det ikke lenger.
Ikke lenger.
Mr Ames, takk.
Henry, Valerie Kirk er hos meg. Hun kan ikke opptre.
Nå må du prøve å ta deg sammen. Vi sender noe annet. En film.
Hva annet har vi? Send "The Professional".
Den har riktig lengde. Jeg har jo produsert den.
Bare si til pressen at hun falt ned noen trapper og skadet benet.
-Hva gjorde du? -Det alle snille piker gjør.
Så godt jeg kan.
Gi meg en klem.
Nå rotet jeg det virkelig til, hva?
Slapp av. Det er bare et show. Jeg har flere millioner av dem.
-Stengt. -Du lovet det.
-Hva? -Du lovet det.
-Lukket. -Hva?
-Lovet hva da? -Tv-apparatet mitt.
Førstebetjent Columbo. Du var her i dag morges.
-Ja, jeg måtte jobbe overtid. -Jeg også. Med apparatet ditt.
Siden jeg jobber mye om kvelden, ser jeg ikke så ofte på tv.
Mrs Columbo leser mye og tar mange kveldskurs.
Så den eneste virkelige tv-seeren er bikkja mi.
Du har fått det til å virke igjen. Herlig.
Han liker tv. Får aldri nok av det. Ser du det?
-Liker du det? -Liker han det?
Absolutt. Han liker det.
-Hvordan vet du det? -Ser aldri noe han ikke liker.
Hvordan vil du kunne se det hvis han ikke liker det han ser?
Da kommer han til å se ut som om han kjeder seg.
Vi ville gjerne se den andre delen av Valerie Kirk-showet.
-Det går ikke. -Hva mener du?
Det er denne kanalen. De sender noe som heter "The Professional".
"The Professional"? Jeg kjenner damen som lagde den.
Slett ikke verst. Spiongreier.
Spioner! Det du liker aller best.
Skal du begynne på det igjen?
Jeg setter deg slik at du kan se. Ok. Flytt deg. Sånn, ja.
Sitter du godt? Kom igjen. Her oppe kan du se.
Er det bra?
Beklager, fremdeles ikke i orden.
Ikke dårlig, sir. Slett ikke verst.
Bare fortsett med det.
Du kan få et nytt til under 400. Bikkja vil bli kjempefornøyd.
Nei, jeg må kjøpe ny støtfanger til bilen.
Jeg tror jeg står over.
Er du enig i det?
-Han er enig i det. -Greit nok for meg også. God natt.
God natt, sir.
Ikke dårlig. Slett ikke verst.
New York. Gjennomsnittlig 5,4. Andel på 9,3.
Los Angeles er litt dårligere. Vil du ha tallene?
Nei takk. Det holder i massevis.
Landstallene får vi vel i morgen.
Sånt hører med til jobben, junior.
-Prøver du Flanagan fremdeles? -Han er ute. Jeg fortsetter å prøve.
-Når sluttet "Carousel"-settet? -De har ikke sluttet.
La meg få Benjamin på tråden.
Førstebetjent!
Du jobber ganske sent i kveld, hva?
Ja, madam.
Like sent som tv-folk.
Det var et virkelig flott bord, madam.
Der kan du styre hele verden.
Det er bare Vestkysten som teller.
-Ferdig for i dag, madam? -Ikke helt.
Var mr McAndrews gift?
-Han var ikke gift. -Har han vært gift?
-Det vet jeg ikke. -Forlovet?
-Forlovet, madam.
-Jeg vet ikke. -Traff han mange kvinner?
Kay?
Kan jeg hjelpe deg med noe?
Jeg flytter hit i morgen.
Ring ned på stranden, og si at jeg kommer.
Ja vel. God natt.
-Var han ofte ute med kvinner? -Jeg aner ikke.
Han har vel hatt venninner.
Vil du si at kvinnene syntes at mr McAndrews var tiltrekkende?
Sekretærene hans syntes vel det.
Og hva med deg selv?
Ja. Mark var en svært tiltrekkende mann. På sin måte.
Det er du også, men det har jeg visst fortalt deg før.
Ja, madam. Sett deg ned.
Jeg stiller folk spørsmål, og jeg får svar.
Neste gang jeg stiller samme spørsmål, er svaret annerledes.
Det er ikke fordi de lyver.
Det er jeg fullstendig klar over.
Det har skjedd et dødsfall. Folk er i sjokk. De er forvirret.
Folk husker feil. Snakker galt.
Har jeg sagt noe galt?
Vi kan gå gjennom det en gang til.
Du sa at du ikke visste noe om mr McAndrews netter.
Det var ikke noe som angikk deg.
Det hendte at vi spiste sammen.
Var han ute med noen? Piker?
-Bodde han sammen med noen? -Vi snakket ikke om slike ting.
Det stemmer med hva du har sagt før,-
-men det er noe som skurrer.
Jeg var i mr McAndrews' hus i går. Huset på stranden.
Da kom det et bud med klær fra et renseri. Blant annet en blazer.
Det var blazeren som var problemet.
Knappene satt feil.
Den høyre siden gikk over den venstre.
Det var nemlig en kvinneblazer.
Det sto navnet til en skredder i den. Blazeren ble sydd til deg.
Dette er blazeren din.
-Har du lyst til å prøve? -Nei.
Siden du sendte skittentøy fra huset hans, kan jeg bare anta…
Ja vel, førstebetjent. Du har knepet meg i en løgn.
Jeg mener det, madam. Ja.
Vi mente at vi burde være mest mulig diskré angående forholdet vårt.
Det forstår du sikkert.
Ja. Jeg forstår det. Men når det gjelder politiet, er det noe annet.
-Er det så viktig for politiet? -Du kunne ha forklart visse ting.
Nå må vi nok snakke litt om det.
Kanskje vi kan ta det i morgen.
Du har ikke hastverk, men det har jeg.
En dag til spiller kanskje ingen rolle.
Jeg skal ikke flytte, fornye passet eller reise fra byen.
Eller komme med flere løgner.
Du var ikke under ed, madam.
Men dette dreier seg om samfunnsmessig ansvarlighet.
-Helt ned, madam? -Helt ned.
Hvis alle holder noe skjult for politiet, kommer vi ingen vei.
Du slette tid.
-Jeg kan ikke gjøre dette i en heis. -Unnskyld?
Jeg snakket om samarbeid.
Det var en gang en som bedro kona si.
Han var et viktig vitne, men han våget ikke å si noe.
-Jeg forstår hva du mener. -Jeg håper det, madam.
-Jeg beklager. Kan du tilgi meg? -Vil bare at vi forstår hverandre.
Husker du den papirlappen jeg fant?
Den med alle tallene på? 450, 280, 230?
Ingenting å være redd for. Det var forskjellige Mercedes-modeller.
Mr McAndrews skulle nok kjøpe ny bil.
-Kommer du ikke, madam? -Nei. Jeg glemte å ta en telefon.
-God natt. -God natt, madam.
God natt.
Miss Freestone, en ung mann kom med den. Du skulle ha disse.
Jeg kjenner ikke noe til det.
Denne. Og denne.
Og disse to.
Det gjør bare vondt en liten stund, og nå holder dere ruten.
Nå rekker dere å komme ajour.
Hvor er innspillingslederen?
Kay, har du et minutt til meg?
Mr Flanagan! Selvsagt.
-Skal vi sette oss i bilen? -Hvis du vil.
Carl.
-Plager denne deg? -Nei.
Jeg ville snakke litt om vanskelighetene dine.
Valerie Kirk.
-Hun er visst en nær venn av deg? -Det stemmer.
Regissøren prøvde visst å si at hun ikke var god nok.
-Det er også sant. -Alt det kan vi legge til side.
Så til "The Professional".
Du vet nok at seertallet ble svært lavt.
-I den situasjonen vi var i… -Den var det du som hadde skapt.
Hør her, Kay.
Du vet at "The Professional" kostet oss 1,6 millioner dollar.
Den første sendingen var bortkastet.
Du har spolert en imponerende film.
Jeg fikk inntrykk av at du ikke likte den.
Du hadde ingen rett til å tro noe om hva jeg liker eller ikke.
Det kan vi også legge til side.
Jeg er blitt fortalt at du flytter inn på Marks kontor i morgen.
Hvorfor ikke? Jeg trenger mer plass. Kontoret følger jobben.
Men det gjør ikke du, Kay.
Ingen har sagt til deg at dine nåværende plikter er permanente.
Det er også smakløst å sette seg så raskt på en død manns stol.
-Jeg har visst virkelig slått an. -Alt i alt.
Du trenger ikke å forhaste deg. Vi sier det i slutten av måneden.
Vi kan diskutere pressemeldingen.
-Venter du deg hysteri? -Jeg håper ikke det.
Jeg er like tøff som deg.
Jeg overlever nok. Du vil ha meg tilbake igjen.
Jeg håper det.
Nå drar vi på den festen, Carl.
Middagspause. En halv time, folkens.
Unnskyld meg. Jeg leter etter miss Freestone.
Aner ikke. Vi har middagspause.
Miss Freestone? Miss Freestone? Er du her?
Miss Freestone?
Vi har det meget travelt her. Jeg kan ikke snakke med deg nå.
Jeg beklager. Du må tilgi meg. Jeg kan ikke snakke nå.
Nå forstår jeg det. Kameraene!
Du sitter oppe på kontrollrommet og ser meg på skjermene.
Dere kan vel se meg?
Førstebetjent, kan vi snakke sammen i morgen?
Jeg kan ringe.
-Det er viktig å gjøre det nå. -Det er dessverre umulig.
Jeg er redd for at jeg må insistere på det, madam.
Det går ikke. Jeg kan ikke snakke med deg nå.
Du får unnskylde meg, madam.
Det har noe med den bilen å gjøre.
Mercedes 450 SL. Den som er registrert på deg.
Den er kjøpt av mr McAndrews.
Og filmen din.
Jeg er sikker på at det er en forbindelse et sted.
Dessverre må jeg insistere. Jeg vet du er under press,-
-men vi må prate sammen i kveld.
Det er vrient for meg å snakke med deg-
-når jeg ikke kan se deg.
Madam?
Jeg sa at jeg var opptatt, førstebetjent.
Showet må omarbeides. Manuset må omarbeides.
Jeg spurte deg tidligere-
-om du kunne fått denne jobben hvis McAndrews ikke hadde blitt drept.
Nei. Jeg har sagt at jeg ikke tror det.
Det tror ikke jeg heller.
Var bilen en slags avskjedsgave til deg?
Dette er svært påtrengende, og jeg tror ikke du har rett til…
Jo, jeg har rett til dette. Jeg forstår hva du føler. Sitt ned.
Det er kanskje skjebnen,-
-men jeg gikk nesten glipp av filmen din.
Men jeg fikk se den, og da la jeg merke til noe merkelig.
Så merkelig at jeg fikk kinomaskinisten til å kjøre den i dag.
Den tekniske lederen jeg traff, spilte den inn på en kassett.
Det er den delen av filmen-
-hvor den fyren skal begå selvmord.
Jeg fikk også vite at det skulle være en blå EJECT-knapp her et sted.
Akkurat, ja. Og en åpning. Her er den.
Og en PLAY-knapp. Der er den.
Nå skal vi se den sammen, madam.
Der er han ved vasken.
Han vasker seg.
Der! Så du det lysglimtet?
Ja, førstebetjent. Det er et cue-glimt.
Og nå kommer det andre.
Der! Der var det andre.
Da skal kinomaskinisten skifte prosjektør, ikke sant?
Jo. Jeg er svært imponert.
Unnskyld meg, madam. Men her ser vi mannen liggende i sengen.
Der begynner neste rull.
Bare følg med.
Og der ser vi at mannen begår selvmord.
Det var det kinomaskinisten så da han kom med rullene.
Mr Muirhead sa at han så den scenen da han kom inn.
Du må ha foretatt skiftet like før mr Muirhead kom tilbake.
Ikke flere minutter tidligere,-
-som han egentlig trodde.
Da er det nok Walter som er forvirret her, førstebetjent.
Han så på telleren før han gikk.
Den må du ha tuklet med.
Jeg tror at du forandret den for å ha alibi da drapet ble begått.
Men i virkeligheten hadde du tid til å gå til McAndrews' kontor.
Bare så vidt,-
-for da du fikk hastverk med å skifte,-
-må du ha kastet hansken ved prosjektøren.
Det er Walters hanske.
Walters maskinrom. Du kan vel ikke mistenke Walter for noe?
Nei, madam. Ikke så ryddig som han har det der.
Jeg tror ikke at han kaster en hanske på gulvet.
Dessuten har laboratoriet funnet rester av kruttslam på den.
Og så er det pistolen. Mr McAndrews' pistol.
Pistolen som drepte ham.
Den som du gjemte i heisen. Vi fant den i ettermiddag.
Så tok vi en annen pistol og la den tilbake i heisen igjen.
Men vi la den slik at den ble synlig.
Som om heisens bevegelser hadde fått den til å gli fram.
Se her, madam.
Det bildet ble tatt da vi la den andre pistolen på plass.
Like før vi tok heisen sammen. Der er den.
Se…
Slik så det ut etter at du hadde gått ut av heisen for andre gang.
Og du ser at det ikke ligger noen pistol der nå. Ikke nå lenger.
Du har fjernet den.
Men det var denne pistolen du brukte til å drepe ham med.
Jeg forstår hva du mener.
Det gjør du sikkert, madam.
Det er veldig rart.
De sier at man føler seg lettet når noe slikt er over.
Det føler ikke jeg. Snarere tvert imot.
-Skal du ta meg med? -Ja, madam. Inn til byen. Men etter det…?
Etterpå tror jeg at jeg vet hva som skal skje. Jeg skal kjempe.
Jeg kommer til å overleve.
Kanskje jeg til og med vinner.
Ja, madam.
-Skal vi slå av? -Spiller ingen rolle.
Jo, madam. Kraftmangelen.
Jeg finner nok riktig knapp.
Tekst: Egil Schive