- Du. - Tack.
Jag såg precis en skymt av vår pilot och han ser exakt ut som Sully.
Jag tror det är Sully.
Jag tror det är en kvinna.
- Nej, det är en... - Ja.
Jag vet vad du gör här, du testar min feminisms gränser.
Jag ska säga dig att jag är
helt okej med att lägga mitt liv i händerna på en kvinnlig pilot.
Hej, det här är er kapten.
- Tack gode Gud. - Hm.
Vår flygtid till Turks-och Caicosöarna är sex timmar och 24 minuter.
- Flygpersonal, förbered för avfart. - Okej.
Det är dags att vi tar vår speciella flygmedicin som Ronaldo gav oss.
Vad betyder "cuidado"?
Jag tror det betyder "sov sött."
- Oj. - Nåväl...
- Skål. - Cuidado.
Okej.
Vad hände? Har vi landat?
De grejerna var bra.
Dåliga nyheter, vi har mekaniska problem.
Vänligen gå tillbaka till gaten.
När man ska tillbaka till gaten betyder det att ens flyg inte avgår.
Ta dina saker. Vi måste rusa för att hitta ett annat.
MYCKET KAN HÄNDA PÅ 5 MINUTER...
Okej, mr Pritchett, det finns ett anslutningsflyg
till Dallas som avgår om fem minuter.
- Ni hinner om ni skyndar er. - Jag vill inte resa till Dallas.
Vi ska till Turks-och Caicosöarna.
Dallas är bara ett sätt att hinna med ert anslutningsflyg.
Jag beklagar, jag har svårt att bearbeta information just nu.
Vi tog sömntabletter.
- Ta er bara till gate 32. - Okej.
Okej. Oj.
- Vänta. Varför står det "Dallas" på dem? - Jag har ingen aning.
Förlåt. Det har hänt hemskt misstag.
Vi vill inte åka till Dallas.
Lyssna noga,
ni ansluter i Dallas till Turks-och Caicosöarna.
Ni måste vara vid gate 32 om fyra minuter.
- Förstår ni? - Ja.
Ja. Jag är ingen idiot.
Vi måste vara vid gate fyra om 32 minuter.
- Nej! Gate 32. Skriv ner det. - Okej.
Varför är hon så arg?
Är det inte uppenbart? Hon gillar mig.
- Hon gav mig en mocha... - Jag... Jag är ledsen...
Okej.
- Jag ska följa efter dig. - Okej.
- Fel! - Jag visste det. Instinkt.
- Okej. Ja. - Vänta.
- Nej, min väska är borta. - Okej.
- Okej... - Mitt pass är i den.
Vänta. Den killen...
Han har min väska.
Ursäkta mig, sir. Bra försök att stjäla min väska.
- Jag ser att du redan har målat den. - Cam, den är tillbaka på din axel.
Herregud.
- Du är bra. - Lyssna på mig, Cam, lyssna...
Om vi ska ha någon chans att komma ner till Dallas
och sen överleva där,
kommer vi behöva hattar.
Hattar...
Ursäkta mig, sir, är du ägaren av denna accessoarbutik?
Kan du visa mig vägen till dina finaste sportkepsar?
- Vilket lag? - Gay.
Jag är inte säker varför det är relevant.
Okej. Jag ska bara...
Jag har en fråga till dig.
Bär du hattar när du är utanför arbetsplatsen
eller få det att känna dig som om du alltid är på kontoret?
Vet du vad? Jag tror jag tar dessa...
Nej, Mitchell, vi kan inte...
Titta, små hattar för flickor, vi borde köpa en för Linda.
- Vem? - Vår dotter.
- Nej, det är Lilly. - Jag älskar det namnet.
Varför har du 32 skrivet på din arm, Mitchell?
Jag har ingen aning. Kanske är det någon slags kod.
Eller kanske är det min ålder.
Ser jag ut som 32? Säg mig sanningen.
Vet du vad? Gör inte det.
Om vi skrev ner det så måste det vara något viktigt.
Vi borde skriva ner andra saker som verkar vara viktiga
- så vi inte glömmer. - Ja, okej. Nåväl...
- Hattar. - Hattar, uppenbarligen. Okej.
- Vad annars? Du känner där finns... - Ett nummer.
- Där var... 32. - 32.
Passagerare Mitchell Pritchett och Cameron Tucker...
- Du hör det, eller hur? - Ja.
Vänligen gå till gate 32 omedelbart.
- Är vi i trubbel? - Jag vet inte.
- Han låter arg. - Det gör han.
- Hallå... - Nej, Cam. Gör inte det.
Våga inte.
Ja... Det ser så mjukt och inbjudande ut.
Jag tror inte jag kan fortsätta.
- Säg till Linda att jag älskar henne. - Du ska själv säga det till Linda.
Jag kan inte åka till Dallas utan dig.
Portionerna där är för stora.
Jag är så trött. Jag är jättetrött.
Jag behöver bara blunda.
- Åh! - Sluta med detta!
- Aj! - Du ska sluta med detta,
du ska ta dig samman och du kommer med mig
till gate 32-32. Det kan inte stämma.
- Vi kommer aldrig hinna. - Du har rätt.
Vi kommer dö på denna flygplats.
Sista kallelsen för flyg 224 till Dallas...
- Vänta. Det finns ännu tid. - Det finns ännu...
Sir, stanna!
Kan du ta oss till gate 32?
- Ja, jag antar det. - Okej.
- Tack. Du är en livräddare. - Snälla skynda dig.
Okej.
Vi är här.
- Tack så mycket. - Tack så mycket.
Mitch och Cam. Hej, vi är Mitch och Cam.
Jag är Mitch, han är Cam.
Mr Tucker och mr Pritchett, ni kom precis i tid.
- Bra. - Tack.
- Lucy. Hennes namn är Lucy. - Vi kommer hem, Lucy.
Hej, allihop!
Vi skjuter upp hologrammet till rymdskeppet Enterprise om fem minuter.
Kom dit eller fega ur.
Jag tror inte att han behövde beordra det.
Nu när vi är här,
är jag inte säker på att det är en bra idé att tränga sig på Alex.
Jag är oroad, Claire, hon svarar inte på sms,
hennes vän säger att hon aldrig går ut.
Det här är första akten i varje livstidsfilm
om collegeflickors härdsmältor.
Ja, men vi borde ge henne en förvarning.
Det är vad Alicia Silverstones mamma Judith White trodde
och från A-betyg till en tvångströja.
Lita på mig, det här är bästa sättet
att försäkra oss om att hon inte spenderar sina nätter deprimerad.
STÖR INTE
Alex? Raring, det är mamma och pappa.
Kanske är det här ett bra tecken.
Kanske är hon redan ute med vänner,
- hon är... - Hej!
Vad gör ni här?
Kommer bara förbi för att säga "Hej", kanske ta ut dig och äta.
Såvida du inte redan har roliga gruppmiddagsplaner.
Min burrito är klar.
Dricker du?
Vin hjälper mig att sova ibland.
Jag önskar att ni hade ringt, jag är så upptagen med skolgrejer just nu
och det är stökigt här.
- Där är du. - Har du en katt?
- Den är inte min. - Stal du en katt?
Hon är som Neve Campbell i From Yale to jail.
Herregud. Är du säker att du är okej?
Det är lördagskväll, du dricker vin i din badrock
med en "kommer från ingenstans" katt.
Vad är fel med det? Ta bort katten och jag är du.
Älskling.
Jag vet hur det är att vara utanför på college.
De coola ungarna och jag brukade få dem må bättre
genom att lämna bananbröd utanför deras dörr.
Vi knackade och sprang sen och gömde oss bakom en buske
och tittade för att se deras ansiktsuttryck...
Phil...
Din pappa och jag är bekymrade för du har varit så avlägsen på sistone.
Jag sa, jag har varit upptagen.
Ingen säger att du inte leder ett fullt liv, du studerar,
du gör burritos.
Kanske... Kanske är du bara lite ensam
- eller deprimerad. - Jag mår bra, mamma!
För vi kan alltid ta dig tillbaka till terapi.
- Ja. - Eller låta dig flytta hem
- med oss. - Herregud, sluta!
Varför antar ni alltid att jag är en deprimerad förlorare?
Har ni någonsin tänkt att jag kanske har varit avlägsen
eftersom jag har varit upptagen med mitt eget liv?
Kanske har jag det jättebra. Kanske spenderar jag tid med någon speciell.
- Ja! - Oj!
- Det stämmer. - Vad gör du, Ben?
Jag sa till dig att stanna där inne!
Förlåt, jag trodde att du byggde upp för ett stort avslöjande.
- Det gjorde jag inte - Du och Ben?
- Älskling, är han inte 50? - Han är 26.
Det går i min familj, jag kommer att se så här ut tills jag dör.
Så därför har du inte kommit hem?
Du har dejtat din mors assistent?
Jag är faktiskt en marknadschef.
Vet du vad? Det här kanske går bättre
- för alla om du virar runt en handduk. - Ja det är förståeligt.
Snälla, sparka inte mig Claire.
Hur länge har ni smugit runt?
Några månader.
- Vi tog en paus när jag var i San Diego. - Vad? Gjorde vi?
- Bara... - Är det här okej?
Ja, vi la in den för henne. Det är en kattburrito.
Jag visste att jag kände igen den.
Du bör veta att han tar med sig katten på jobbet och också dejter.
Han tyckte det var dags att de två mest speciella damerna i hans liv träffas.
Va...? Jag kan inte gå till jobbet varje dag
och undra varför han har det dumma leendet på sitt ansikte.
Varför får du detta att handla om dig?
Det här är mitt första vuxna förhållande.
Men det är med Ben.
Det är okej. Hon menade inte det.
Kan jag prata med dig, Claire?
Du kan hålla med mig framför alla.
Jag tror faktiskt att du överreagerar lite.
- Vad? - Vi kom hit och trodde
att vår dotter var i någon slags depression
och det visade sig att hon dejtar.
Han är ganska söt och ofarlig.
- Är du Ben? Är du ofarlig? - Snälla, gör inte det...
- Han kysste mig! - Du kysste min mamma?
Du kysste min fru?
Jag trodde jag var tvungen eller så skulle jag förlora mitt jobb.
Det är sant. Vi jobbade sent,
det var bara vi två. Hon sträckte sig för att ta en vårrulle, tror jag,
men hon var precis vid mitt ansikte och hon viskade "Hm, mamma är hungrig."
Jag måste säga Claire, att det här är nog ditt fel.
Som om jag skulle utnyttja min position för att utnyttja
dig och inte Tony från lagret?
- Vem är Tony från lagret? - Bara...
Kyssen var ett ärligt misstag.
Kanske, men det var lite konstigt som de flesta sakerna med Ben.
Kanske gillar jag när det är lite konstigt
och det är inte allt han är.
Han är en otrolig person som liksom förstår mig.
Han är omtänksam och smart, och jag känner att jag kan vara mig själv med honom.
Och hans näsa gör denna lilla slingrande sak när han sover.
Tittar du på mig när jag sover? Jag tittar på dig när du sover.
Jag är verkligen glad att det här slutligen är ute
och jag kan berätta för folk hur jag känner för dig.
Jag gillar dig verkligen mycket, Ben.
Och jag har aldrig älskat någon så mycket som dig...
- Gör inte det här konstigt. - Ja.
- Hon är inte ledsen och ensam. - Nej, det är mycket värre.
Titta på henne, Claire. Har du någonsin sett Alex så glad?
Skit.
Tre, två, ett!
- Det är min hand, Ben. - Jag är ledsen. Mitt misstag.
Öka hastigheten, Manny. Filmen börjar om fem minuter.
Ledsen, men jag kör inte fortare än 20 kilometer i timmen
med denna cappuccino maskin som inte är fastspänd.
Så snart jag har fulländat min skumkonstkompetens
kommer mitt studenthem att vara populärt.
Jag tror vi kan låta bli att prata om skydd.
Det finns en plats precis där.
Ser trångt ut, men jag ska försöka.
Du är för nära trottoarkanten.
Du kommer träffa den.
- Vad sa jag? - Det är okej papi, du klarar det.
Kör runt!
Verkligen? Här är en bukett av dem!
Låt oss försöka igen.
- Åh. - Okej. Stig ut, jag gör det.
- Överraskning. - Vad sa du?
Inget. Jag sa bara att jag är överraskad
att du vill ta över som du alltid gör.
- Men det är jag inte. - Vad är du slug för? Vad har jag gjort?
Denna plats händer inte.
Jag ville inte säga nåt,
men när vi förra kvällen var hos Jeff och Sally
och jag var mitt i en berättelse
tog du bara över och berättade slutet, och det var mycket oförskämt.
Denna ser bra ut. Den är enorm.
Är det vad som stör dig?
Jag hoppade in för att rädda dig!
Du viftade, du höll på att drunkna i ett hav av onödiga detaljer.
Hur?
Det är så jag tycker om att berätta en berättelse. Jag gillar att måla en bild.
En berättelse bör vara kort och enkel.
Berätta inget som jag inte behöver veta.
Jag tar dig på en resa.
Jag lär dig inte hur man bygger en bokhylla.
Seriöst? Du såg att jag väntade, du kunde inte säga att du skulle stanna?
Du tog med dig egna shoppingkassar men lämnade uppförandet hemma!
Jag menar bara att din berättelse skulle vara lättare att följa
om du inte tog så många sidospår,
och du tänkte på bygget lite mer.
Du håller med mig, eller hur Manny?
- Jag gillar mammas berättelser. - Ser du.
Jag ska köra in här.
100 kronor? Inte undra på att medelklassen är så arg.
Du skulle omöjligt ha kunnat följa hennes berättelse.
- Jo, det hade han. - Okej. Berätta den igen.
Några veckor sen gick jag till mataffären.
Den vid Washington som har den lilla vinbaren till höger.
Så jag gick in och jag letar efter pappershanddukar
och jag tänker, "Jag unnar mig själv"
lite vin och ost,"
för varför inte.
Så jag beställer min drink, och när jag tittar upp
trodde jag att jag såg Sandra Bullock.
Stopp. Precis där du sa att du trodde du hade sett Sandra Bullock.
Jag känner redan till slutet, det var inte hon. Slutet på berättelsen.
Ja, men du vet inte ens vem det verkligen var.
Men jag vet att det inte är Sandra Bullock så jag är inte intresserad.
Jag älskar henne verkligen i filmen Gravity.
Vem bryr sig? Hon var inte där!
- Snälla, kör iväg. - Kan jag avsluta min berättelse?
- Så jag börjar följa efter Sandra Bullock. - Inte Sandra Bullock.
Runt i matbutiken.
Hon går först till frysavdelningen,
sen går hon till rengöringsmedelsavdelningen.
Jag tänker hela tiden för mig själv,
"Jag ska gå och presentera mig själv, men det måste vara vid rätt tidpunkt."
Så jag fortsätter följa henne.
Så småningom går hon ut ur affären, hon går ut,
vilket faktiskt var jättevarmt i januari.
- För minns du förra året... - Vi känner till månaden och vädret,
- vi vet att det inte är Sandra Bullock. - Ska du köra?
Jag vill ha din plats. Snälla.
- Smickra inte dig själv, damen. - Lyssnar du, Manny?
- Nej. Förlåt, jag var inte uppmärksam. - Eftersom du inte kan hålla den.
Det är detta jag har pratat om,
för många onödiga detaljer.
- Fortsätt! - Så hon vänder sig om,
hon tar av sig solglasögonen, vilket var jättekonstigt
då det var exakt samma par
som jag köpte förra året, som jag tappade på flygplanet...
Ingen bryr sig om dina solglasögon.
- Kom bara till slutet! - Jag vill inte nu.
Kvinnan vänder sig till din mor och säger, "Herregud. Är du Salma Hayek?"
- Sådär ja. - Jag försöker bara hjälpa dig.
Sätt på blinker, kolla speglar, se idiot stjäla din plats,
ångra att du slutade karaten i fjärde klass.
Vet du vad, Jay? Det här handlar inte om vem som berättar bäst,
det här handlar om att du hoppade in den kvällen
som om du ville att jag skulle sluta prata
eftersom jag skämde ut dig eller nåt.
Du fick mig att känna mig dum.
Du tror det är inget, men du sårade mina känslor.
Det är det sista jag ville, Gloria.
Du bara säger det, du förstår inte riktigt.
Nej. Jag är ledsen.
Jag är den sista som vill få någon att känna sig dum.
Har jag någonsin berättat om pojken från mitt grannskap som stammade?
Han var riktigt självmedveten om det. Vilken unge skulle inte vara det?
På skolan när läraren ställde honom en fråga,
försökte han så hårt att få ut orden
men de kom bara inte ut.
Resten av barnen stirrade på honom vilket gjorde att han stammade mer.
De viskade bakom hans rygg och skrattade.
Slutligen kom det till punkten att läraren bad honom
att svara på en fråga. Även om han kunde svaret,
sa han bara "Jag vet inte."
Och läraren skakade sitt huvud och sa,
"Studera mer nästa gång, Jay."
Var du den lilla ungen?
Så ledsamt. Det måste ha varit mycket svårt för dig.
- Det var det. - Vi har parkerat.
- Filmen börjar snart. - Ja.
Låt oss gå.
Jag har inte tänkt på det på flera år.
Det var verkligen rörande.
För det är så man berättar en berättelse.
Hej, kan ni ta ut födelsedagstårtan om cirka fem minuter?
Visst. Vill ni ha hela sången och allt?
- Det skulle vara toppen. - Jag bara frågade
- eftersom vi inte älskar att göra det. - Okej, tack.
Hur känner du dig, födelsedagspojke?
- Lite nervös, faktiskt. - Varför?
- Nåväl... - Herregud.
När jag vaknade i morse, Haley, hade jag denna känsla...
Och jag vet detta är plötsligt.
Men som alla meteorologer,
litar jag på mina instinkter.
Och det har nog att göra med att jag fyller 45.
Men idag sa mina instinkter mig
att jag inte ska vänta mer på att spendera mitt liv med kvinnan jag älskar.
Haley Gwendolyn Dunphy, vill du gifta dig med mig?
- Ja, det vill jag. - Verkligen? Vill du?
Ja!
Det känns rätt. Jag vill inte tänka för mycket på det.
Det är vad jag älskar med dig, du tänker inte för mycket på nåt.
Du har gjort mig till den lyckligaste mannen.
Jag vet inte hur jag ska säga det här utan att låta ytlig
- men jag måste titta på ringen. - Sitt ner.
Den var min farmors.
Hon gömde den i sin urholkade fot under den stora depressionen.
Så galet, min farmor är på snapchat.
- Den är vacker. - Jag förstörde inte överraskningen, eller?
Jag försökte att bete mig normal under middagen,
jag kunde inte dölja hur nervös jag var.
Det är så jag har föreställt mig att fans känner sig när de träffar mig.
Nej, jag förväntade det inte alls!
Jag trodde att du var nervös för att ljuset
- är på högra sidan av ditt ansikte. - Ja.
Titta på mig. Jag kan inte sluta le.
Vanligtvis vill jag spara mina leenden för kameran
för då ser de mer verkliga ut,
men det här är värt det.
- Det är konstigt. - Vad är fel?
Det regnar. Jag förutsåg inte det.
Jag förutsåg klart väder idag.
Ska vi beställa lite champagne för att fira?
Jag kan inte tro att min prognos var fel.
Må inte dåligt av det.
Om det hjälper så förutsåg min väderapp inte heller regn.
- Din vad? - Inget.
Herregud. Titta på de vindarna.
De måste registrera minst tio på Beaufort skalan.
Tänk på alla soltak som är öppna.
Tänk på allt nyligen fönat hår som tappar volym.
- Hur kunde jag inte se det komma? - Rainer.
Är det här enda saken jag hade fel om idag?
Vad menar du?
Låt oss inse det, Haley. Jag tänkte inte igenom det här.
Var ska vi bo? Mitt ställe har bara en rumsgarderob,
som skulle förbli min,
och hur kommer min dotter att må av att vi gifter oss?
Kommer du vilja ha barn? Kan jag ens få fler barn?
Jag har spenderat mycket tid i solarier.
Jag tror att du snurrar lite.
Ibland, när jag omorganiserar min garderob
känner jag mig överväldigad, att jag aldrig kommer igenom allt.
Så jag tvingar mig själv att titta på saker i mindre delar.
Jag arrangerar fem par skor åt gången,
tolv timmar senare är jag klar. Så det är vad vi ska göra.
- Vi tar saker fem år åt gången. - Om fem år är jag 50 år.
- Vad? - Vad trodde du att 45 plus fem blir?
Tills idag var du 44,
som jag i princip övertygade mig själv var 40,
och nu pratar vi plötsligt om 50 som i princip är 60.
Vänta. Varför får du panik?
Jag är den som inte kan förstöra ännu ett äktenskap.
Om man förstör det första, så är det okej.
Men om det andra misslyckas är jag plötsligt
problemet. Jag förlorar min chans på att vara
talespersonen för blue monsoon koreansk energidryck.
Låt oss bara ta det lugnt.
Det är naturligt att flippa ut lite. Vi gör en livstid åtagande.
Vi kommer att vara tillsammans för evigt.
Bara du och jag.
För alltid.
Sa du det precis?
Jag vet, eftersom... eftersom det är toppen.
Det är vad varje flicka vill ha, eller hur?
Visst, jag är fortfarande verkligen ung
och självklart finns det så mycket mer som jag trodde jag skulle göra
innan jag binder mig till en person för resten av mitt liv.
Blir någon verkligen redo för äktenskap?
- Jag menar, förmodligen. - Hallå.
Det är inte så att jag är döende. Jag kommer inte vara singel mer.
Jag kommer aldrig gå på dejt igen, eller ha en första kyss.
Jag kommer aldrig dansa till en DJ-bås och hoppas någon gilla vad de ser
och erbjuder mig skjuts hem.
Är det... Är det jag, eller är det galet varmt här inne?
- Kan någon öppna fönstret, snälla? - Nej, det kan de inte
eftersom som jag inte förutsåg så regnar det ute.
Min finger svullnar.
Varför är din farmors depressionsring så trång?
Ge mig smöret.
Vänta. Låt mig hjälpa dig med det.
Jag har den. Aj.
- Herregud. Jag är så ledsen. - Nej, det är okej. Jag är okej.
Åtminstone kom ringen av.
Ja. Känns bättre.
Lyssna, ehm...
Kanske har du rätt.
Kanske borde vi tänka om angående hela äktenskapsgrejen.
Jag minns inte att jag sa det.
Det är tydligt att du har tvivel, vi båda har det.
Låt oss bara fortsätta dejta och se vart det leder.
Jag vill inte göra det. Jag menar, jag...
Tydligen har haft några åtagandeproblem och jag vet att jag flippade ut
men jag var... Jag hade ingen aning att du skulle...
Jag vet att det är orättvist, Haley.
Jag antar att jag hoppades att du skulle vara tillräcklig säker för oss båda.
Du har rätt. Det är orättvist.
Du ger den verkligen tillbaka?
Bara för nu.
Jag är 45 år gammal, Haley. Jag vill inte bara...
dejta och se vart det leder. Det är inte där jag är i mitt liv.
Vad är det du säger?
Vad jag tror att vi båda säger.
- Ja, må... - Nej. Gör inte det.
Bra.
Vill du blåsa ut ljusen?
Sir?
- Vad hände? - Är vi i Dallas än?
Nej, vi har lämnat Dallas. Vi är i Turks-och Caicosöarna.
- Vi måste städa planet. - Vad?
- Minns du att vi var i Dallas? - Nej, vi måste ha sovit igenom det.
- Du har en cowboyhatt på dig. - Det har du med...
- Vad är det här? - Jag tror inte att vi ska ha det.
- Det verkar som om jag har en piercing. - Vad?
Murry?
Varför står det "Murry" på din arm?
Vem... Vems hund är det?
Vad menar du "Vems hund?"
- Du vägrade att borda utan honom. - Gjorde jag.
Okej.
- Låt oss gå. - Jag minns inte att min väska var så tung.
Oj då.
Översatt av: Zeinab Jasim