Šest sati je, a mi smo još uvek tu i odgovaramo na vaša pitanja.
Delimo vaše probleme, slušamo vas...
Moja deca su mi motivacija da idem na posao.
Da ustanem rano ujutru.
Zaista ne znam odakle da krenem...
...sada me jednostavno ignorišu.
Neće da mi odgovore na pozive.
To me strašno rastužuje...
...osećam se kao da im nisam potreban kod kuće,
Kao da nisam tamo...
...jer uvek postoji način da se bude srećan,
Samo treba da ga pronađemo...
DOK SPAVAŠ
Sreća.
To je moj problem.
Ne mogu da budem srećan.
Nikada nisam ni bio.
Čak ni kad su mi se dešavale lepe stvari.
Ne možete ni zamisliti šta znači buditi se svakog jutra bez ikakvih motiva.
Potreban mi je napor da nađem razlog.
Samo jedan.
Da ne pustim da sve ode dođavola.
A verujte mi, dajem sve od sebe.
Zaista sve.
Svakog dana svog života.
PONEDELJAK
...imamo vremena za još jedan, poslednji poziv.
Kasnimo.
Dosta je bilo! Prekinite da se gurate!
Prestani da se igraš s torbom!
Jesi li poneo užinu?
Imaš ih?
Hajde, brže.
Ursula!
Šta je sad? - Ništa. Htela sam da mu poželim dobro jutro.
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Dobro jutro.
Mogli bismo da koristimo gazu.
Da, i donesi mi kataloge.
Važi, završićemo ih u koži.
Dobro, bićemo u vezi. Ćao!
Dobro jutro, Cezare. - Gospođice Klara. Je li sve u redu?
Sve je super.
Zdravo, Veronika!
Pa, dosta je za danas. - Svako jutro sve ranije ustajete.
A šta drugo mogu? Sirota Rosija...
Ne može dugo da trpi.
Odosmo mi gore.
Koliko je sati? - 8:25. - Odoh ja.
Ah, Cezare! Mislim da mi se zapušila sudopera.
Možeš li da pogledaš? - Svratiću popodne.
Hvala! Ćao. - Zdravo.
Dobro jutro.
Dobro jutro, Cezare. - Dobro jutro.
Dobro jutro.
Zdravo, mama.
Kako si?
Dobro, šta danas imam da ti ispričam?
U stvari, nemam baš mnogo novosti.
Komšije žive svoje živote.
Većina njih.
Jedino me brine Klara.
Dajem sve od sebe.
Ali čini mi se da će biti teže nego što sam mislio.
Ali neću da se ti sekiraš.
Smisliću nešto.
Dobar dan.
Znaš li koliko je sati?
Očigledno ne. Sad je 4:26.
Baš te briga...
Ti teraš po svome.
Izvinjavam se, išao sam da posetim majku...
Danas je kriva tvoja majka.
Juče je kriv bio radio, jer te je uspavao.
Slušaj, moraš da poštuješ vreme.
Ako je 4, onda je 4.
Cezare, sreća što si tu!
Imamo problem.
Siguran sam da ćemo ga rešiti.
Poslednje upozorenje, jasno?
U čemu je problem?
Ovog popodneva moja prijateljica slavi rođendan.
U sali za bingo, molim te!
To je lepo, zar ne?
Radi se o mojim mališanima...
Grozno se osećam kad ih ostavim same.
Ne brinite, pripaziću ih. - Stvarno? - Nema problema.
Samo treba da im daš večeru.
Ali zapamti, Rosija ima svoju specijalnu hranu.
U žutoj posudi, ne više od dve merice.
Tako mora, u suprotnom ima problema s varanjem.
Dobije užasan proliv...
Znam, ne brinite.
I da, ostavila sam ti parče pite u kuhinji.
Lično sam je napravila. Krompiruša. Odlična je!
Bolje da krenem ili neću imati gde da sednem!
Lepo se provedite! - I ti isto!
3B - izašla u...
Što ne možemo da pitamo tatu?
Kao da bismo mogli! Otići ćemo da ga pitamo držeći se za ruke!
Dobro veče.
Kako si proveo dan? - Uf, ludo!
Komšiluk izlazi, pošta, komšiluk ulazi...
Mislio sam da ću da poludim.
Dobro, možeš da se opustiš.
Red je na mene da čistim za njima njihova gospodska govna.
I za njihovim psima. - A zar ja ništa ne radim?
Ti bolje ćuti.
Klinac je u pravu, i on čisti.
Njihova gospodska sranja.
Svakom svoje, zar ne? - Dobro, a šta je s tobom?
Ceo dan sediš tu i ništa ne radiš.
Pa, ne bih ovo menjao ni za šta.
Da, mogu da se kladim.
Pogledaj ko priča!
Kladim se da bi se menjao s njim. - Ma da, sanjam o tome!
Jebiga, mama! - Da nisi više pisnuo!
Evo, ključ od kancelarije.
Ostavi ih posle u plakar. - Dobro, kao uvek.
Evo, idi gore.
Krompiruša.
Odlična je!
Zdravo, Klara.
Znači ne voliš bubašvabe, Klara?
UTORAK
Opet si bio tamo?
Šta radiš kog đavola?
A ti, kretenu? To je pravo pitanje.
Dao sam ti šta si tražila. - Ma nemoj?
Pa nisi valjda očekivao da ću za usranih 60 evra ćutati zauvek?
Ili misliš da sam toliko glupa?
Šta hoćeš?
Film za odrasle. - Šta?
Odlično si ti mene čuo.
Dobro. Idi sad u krevet.
Dobro jutro. - Dobro jutro, dušo.
Danas nema Rosije. - Ne.
Sirotici nije dobro.
Nemam pojma. Mora da je nešto pojela.
Ima strašan proliv.
A u njenim godinama, bojim se da...
Treba da se navikavate na tu pomisao.
Bez obzira što je bolno.
Da. - Kako je bilo na bingu?
12 NEPROČITANIH PORUKA
NOĆAS SAM TE OPET SANJAO.
BILA SI KAO KURVA, TAKO VOLIŠ.
IZBRIŠI
Oprostite.
Cezar. - Ah da, Cezar. Izvoli?
Juče sam razgovarao sa agencijom za nekretnine.
Interesuje ih kako radi čistačica. Da li ste zadovoljni.
Izgleda da se neko od komšija žalio.
Nisam obratio pažnju...
Da budem iskren... Ali mogu da pitam.
Ako vam nije teško, molim vas. Odgovor mi je potreban brzo.
Dobro, pitaću. - Hvala i izvinite.
Dobro jutro. - Dobro jutro, gospođice Klara.
Jeste li lepo spavali? Izgledate umorno...
Da, u pravu si. U poslednje vreme se grozno osećam kad se probudim.
I to nije od nespavanja.
Cezare, nemoj da me zoveš gospođice... čudno mi je.
Više volim tako. To mi pomaže u poslu.
Kako hoćeš.
Danas kasnite, zar ne? - Koliko je sati? - 8:30.
O, ne! Izgleda da sam izgubila sat. - Je li bio vredan?
Za mene jeste. Pripadao je mojoj majci...
Ah da, svratio sam do vašeg stana, zaista imate zagušenje.
Otići ću opet popodne sa kiselinom za čišćenje.
Super. Moram da požurim.
Hvala. Ako negde nađete moj sat...
Sigurno je sve u redu? - Da.
Ćao.
Šta je, do đavola? Imam još 5 minuta...
Šta ćeš ti ovde? Zar ne treba da si u školi?
Šta te briga? Jesi nabavio ono što sam ti tražila?
Ovde živiš?
Koja rupa!
Ali izgleda da ne provodiš baš mnogo vremena ovde.
Evo, uživaj.
Šta je? To si tražila?
Jesi li ga gledao?
Hajde, idi.
Naletela sam na Klaru u liftu. Pričale smo...
O tebi. - Šta si joj rekla?
Jesi li se zabrinuo? Misliš da ona ne zna?
Šta si joj rekla?
Ništa.
Ali od sad pa nadalje, moraćemo da podignemo cenu...
Na 100 evra.
Nemoj da te neko uhvati s tim.
Šta je danas?
Upravo završavam ručak. Imao sam strašno jutro.
Da.
Ne ideš često na krov, je li?
Šta? - Kako šta? Kako bre šta?
Naređeno nam je da zalivamo biljke.
Rečeno ti je da ih ne zalivaš u sred dana.
Ali naravno, tebe baš briga!
Pogledaj, sve su crkle.
Pogledaj muse.
Crkle.
Znaš li koliko koštaju?
Tako ružne biljke?
Trebalo je da mu vidite izraz lica.
Muse?
Danas sam imao dobar dan, mama.
Dobro, jedino Klara.
Ona je tvrd orah.
Uvek taj osmeh.
Sve je dobro, sve je super!
Sve je super.
U svakom slučaju, mislim da smo na dobrom putu.
Obrisaćemo joj taj osmeh s lica.
Samo joj treba...
Dodatni pritisak.
Da, još nešto...
Jutros su kod mene dolazili službenici iz kancelarije.
Neću da se mešam, ali...
Da sam na tvom mestu, bio bih mnogo oprezniji.
Šta su rekli?
Žalili su se na stanje u kancelarijama.
To nije istina. Svuda prolazim. - Ćuti!
Prilično su ljuti. Hteli su da razgovaraju sa agencijom.
Rekao sam im da sačekaju, da ću porazgovarati s tobom.
Mama, kunem ti se... - Zaveži, bre!
Uradio sam to!
Stvarno mi je žao. Tako su mi rekli.
Danas ću ja čistiti sa njim.
I Cezare...
Hvala ti. - Nema na čemu.
Da?
Ćao, ljubavi.
Već sam večerala.
Ne, dobro spavam.
Ali onda mi je baš napor da se probudim, pa sam ceo dan grogi.
Da, stalno.
Tekstualne poruke po ceo dan, i nekoliko mejlova i pisama.
Da, ponovo sam razgovarala sa policijom.
Izgleda da su mejlovi poslani iz internet-kafea, pa ne mogu ništa.
Rekli su da ne brinem, verovatno je to neka budala koja me čak i ne poznaje.
Ispali su mi papiri...
Dobro, dobro...
Oh, imam vrtoglavicu...
Ne, dobro sam. Nije to ništa.
Ti i doktori!
Da, rekao je da je to od stresa i da treba da se smirim.
Da, naravno.
Ako kažem šefu da idem kod tebe u San Francisko,
strefiće ga srčka!
Ej, našla sam moj sat!
Mora da mi je ispao u sudoperu, hauzmajstor ga je upropastio kiselinom.
Baš si zao!
Ne, jadničak. Nije znao.
Čak mi je ostavio i poruku.
Dobro.
Laku noć. Volim te.
Mislim da je ovo trenutak kada postajemo ozbiljni.
SREDA
Šta je ovo?
Dobro jutro. - Dobro jutro.
Kako se danas osećate? - Bolje
Ne izgleda tako. - Zaboga, Cezare!
Baš umeš sa ženama, je li?
S obzirom na vreme koje sam provela pred ogledalom... ali u pravu si.
Suviše mejk-apa, je li? - Ne, ne... Samo ta žurba ne izgleda baš najbolje.
Biće bolje.
Gordi! Da, da, naravno...
ČETVRTAK
Draga Klara, mislim da je vreme da prestanemo da se zavitlavamo.
Mislio sam da bi dosad trebalo da pogodiš ko sam.
Nemaš pojma koliko me to čini tužnim što si me zaboravila,
jer sam ja mislio na tebe svih ovih godina.
Išla sam kod dermatologa. Kaže da je alergija.
Dao mi je tablete, pa bi trebalo da prođe za nekoliko dana.
Često sam te pratio do metroa.
Bio sam toliko blizu da sam mogao da osetim tvoj miris.
Smrdela si na mejk-ap.
U poslednje vreme ne izgledaš najbolje.
Izgledaš baš bolesno.
Dobro jutro, gospođice Klara. - Dobro jutro. Izvinite.
Ćao.
U žurbi je, zar ne?
Zapravo, ne znam kako to podnosi.
Možda je malo kao ti.
Ludak koji nasumce bira žrtve, je li?
Hajdemo, Klara.
Hajdemo...
PONEDELJAK
Cezare, moraš da mi pomogneš! Hajde sa mnom.
Stan mi je pun buba.
Spavaća soba... Tamo je, Cezare. - Gde? - Na kraju hodnika.
Bubašvabe.
Ostanite tu.
Požuri, molim te, Cezare.
Jesi li tu?
Jesam!
Donesi mi haljinu iz plakara.
Koju?
Sivu.
Ovde su dve. - Prvu koju vidiš.
Istresi je dobro, molim te.
Dobro. - I cipele, braon.
Tamno braon?
Ne, ne, ne! - Znači svetlo braon?
Požuri, molim te!
Hvala ti. Požuri.
I tašnu, istresi je, molim te.
Izgleda kao da ste nahvatali neki zarazu.
Baš je odvratno, Cezare!
Kad samo pomislim da sam tu spavala!
Sranje.
Možda ste kupili neko trulo voće, u kome su bila jajašca.
Te bube se razmnože za par dana.
Užas! Jaja...
Pa, šta da radim? - Zaprašite.
Moraćete da očistite ceo stan. Strašno brzo se razmnožavaju.
Možeš li ti da zaprašiš?
Da? Super!
U međuvremenu, ja ću biti kod mame.
Ne, mislim da treba da ostanete.
Da ostanem ovde? Nema šanse! Video si kako izgleda
Da, ali moram da izbacim mnogo stvari.
Bolje je za vas da ostanete.
Nije važno.
Ako nešto mora da se izbaci... samo me pozovi.
Ionako je vreme za prolećno čišćenje.
Ozbiljan sam. Treba mi... Šta ću da radim s vašom odećom?
Mojom odećom? Pa, zapraši je.
Stavi je u torbu, a ja ću je odneti na hemijsko čišćenje.
Šta si uradio, Cezare? - Šta je bilo?
Bube su mi preplavile stan. Njihova jajašca i sve to.
Trebalo bi da opet odete do doktora. To ne izgleda baš dobro.
Ma ne, prolazi. Trebalo je da vidiš kakvo je bilo.
Krema izgleda da deluje.
U poslednje vreme me je baš poterao baksuz...
Nadajmo se da će ubrzo prestati.
Da li vas još uvek uznemirava?
Šta? - Taj ludak, taj što vam šalje poruke.
Otkud znaš za to?
Mislim da ste rekli Veroniki...
Poznajete je.
Da, još me uznemirava.
Ona kaže da ga poznajete, neki vaš prijatelj ili tako nešto.
Ne, bila je to lažna uzbuna.
Policija je ispitala. Taj moj prijatelj već godinama živi u Ženevi.
Ko god da je, koristi pripejd telefon, pa ne mogu da mu uđu u trag.
Ali, policija je locirala signal ili šta već...
Šalje ih odvade.
Kako mislite odavde? - Neko iz zgrade.
Zato me poznaje.
Ali ne zna da oni znaju.
Zato sve dok šalje poruke, oni mogu da stežu obruč oko njega.
Tako će ga pre ili kasnije uhvatiti.
Jer neće prestati danas, zar ne? - Sumnjam.
Evo, moj telefon.
Kad završiš sa zaprašivanjem, javi me. - Dobro, ne brinite.
Stvari se komplikuju.
Mislim da sam otišao predaleko.
Znaš da nikada ni sa kim nisam otišao toliko daleko.
Bio sam tako pun nade.
Po prvi put sam imao razlog da živim.
Danima nisam bio na krovu.
A nisam to čak ni primetio.
I zbog čega sve to?
Zbog te kučke koja se svaki dan smeje kao da se ništa ne dešava.
Srećna.
A ja nazad na početak.
Dakle, to su dovoljni razlozi, zar ne?
Ti bi to volela, je li?
Volela bi to.
Da se kurtališeš govneta kome si podarila život.
Ali, ne.
Ne još.
Prvo, izbrisaću toj kučki osmeh s lica. Po svaku cenu.
Hej, šta imamo ovde...
Koji si ti bezveznjak!
I nisam ja jedini koji tako misli.
Imam tvoje preporuke.
Izgleda da ni na jednom poslu nisi dugo izdržao.
Tri i po meseca, Balmes 53...
Mesec dana, Aribau 14...
Mesec dana! Čudno, zar ne?
Hoću da kažem da treba opet da počneš da tražiš.
Pošto ovde... ti...
SREDA
Dobar dan. - Dobar dan.
Neki problem? - Možemo li da razgovaramo?
Da.
Ne možete to da radite. - Nećemo dugo.
IP adresa se podudara... poslato je odavde.
Juče u 8:18, u utorak u 8:24... - To je nemoguće.
Nije bilo nikoga u to vreme.
Ima li još neko pristup u kancelariju?
To je vreme kad je čiste.
Očigledno, on pomaže majci, ali sudeći po pritužbama stanara...
Sad znamo čime se zapravo bavio.
Da? - Gospođice Klara, Cezar ovde.
Zdravo, Cezare. Kako ide? - Dobro.
Zovem da vam javim da sam završio sa zaprašivanjem.
Sve je čisto, problem je rešen.
Super, jedva čekam da se vratim kući. Jesi li čuo za sina naše čistačice?
Da, znam.
Možete da dođete kad god hoćete.
Bio sam slobodan da malo počistim.
Nije trebalo, zaista.
Ali, hvala u svakom slučaju. Vraćam se večeras.
Dobro.
Hvala ti na svemu, Cezare. - Nema na čemu. - Ćao.
Spremna sam.
Jedva čekam!
Još uvek imam tragove. - Gde? - Na leđima.
Zatvoriću oči. - Baš si blesav!
Šta se to oseća? - Ćuti!
Sranje.
ČETVRTAK
Kad ustaneš, treba da mi namažeš leđa kremom.
Vrati se u krevet, Mimi.
Neću, hajde.
Tako sam srećna. Konačno se opet lepo budim.
Možda je to sve bilo samo zato što si mi trebao ovde.
I za tog tipa da prestane da te zajebava. - Da, i to.
Čistač... Kakva drskost!
I to dok je radio s majkom.
Neću o tome da pričam, dušo.
Gotovo je.
Mimi?
Kakve su ovo stvari? - Koje stvari?
Ove ispod kreveta.
Sačekaj, ne čujem te. - Ovde je neka sportska torba...
Kakve su ovo stvari?
Nemam pojma, to nije moje.
Kako to misliš? Nije tvoje? - Nije, baš čudno.
Baš čudno, Mimi.
Mora da postoji neko objašnjenje. - Šta je ovo?
Hauzmajstor je bio da zapraši. Mora da je njegovo.
I onda je ostavio stvari pod tvoj krevet?
Šta je ovo?
Izgleda da je dnevnik.
A ovaj ključ?
Markose... - Šta je bilo?
Imaš vrtoglavicu?
Evo.
Čekaj, staviću ti još jedan jastuk.
Još ti nije bolje.
Baš me briga šta kaže doktor.
Stvarno se brinem.
Sad sam dobro.
Sigurno? - Da.
Čak sam i gladna. - Gladna si? - Da.
To je dobar znak.
Volim te.
Spremiću doručak, važi?
Šta želiš? - Sok. - Od čega?
Od pomorandže i banane. - Od pomorandže i banane?
Ne, od kivija. - Od kivija?
Nema ničega u frižideru, Mimi... - Da, znam.
Šta da radimo?
Hajdemo negde na doručak.
Važi, a posle ćemo u kupovinu.
Mleko. Cerealije.
Nutelu. - Šta?
Nutelu.
Mleko, cerealije...
Hleb...
Pomorandže... - Ajmo dole na kafu. - Ne. - Da.
Ne, uzimaju 4 evra samo što ti napišu ime na šoljici. - Baš si cicija!
Napravi ime koje god hoćeš.
Mogao bi...
Idi istuširaj se, umirem od gladi.
Što se ne bismo zajedno tuširali?
A ako se vratimo u krevet?
Što moramo da ustanemo?
Jer moramo svašta da uradimo. - Šta to?
Ne možeš ceo dan provesti u krevetu.
Ovo je prvo jutro da se dobro osećam.
Mogli bismo da odemo negde na par dana.
Gde? - Ne znam... Negde.
Možemo da ostanemo kod kuće i odmorimo se.
Uzećemo neke filmove. - Da, i da zaspiš za 10 sekundi.
Važi, ali ćemo pre toga otići kod doktora.
Ozbiljan sam.
Hej! - Šta je bilo?
Šta ti radiš ovde?
Ko si ti? Kako si ušao?
Šta ti radiš ovde? Ovo nije tvoj stan...
Pozvaću policiju. Upozoravam te.
To je hauzmajstor.
Gospođice Klara, tu ste. - Cezare, šta ti radiš ovde?
Stvarno se izvinjavam.
Hteo sam jutros da vam kažem, ali vas nisam video.
Ostavio sam opremu za zaprašivanje pod vašim krevetom...
Što je još gore, tamo su i ključevi gospođice Veronike.
Gospode! Na smrt si nas prepao!
Stvarno mi je žao.
Klara, ne može tek tako da upadne nekome u stan bez dopuštenja.
Izvinite. Ali gospođica Veronika je tražila svoje ključeve,
a nisam želeo da priznam da sam ih izgubio.
Mogli bi da me najure. - Opusti se, tu su. Doneću ti ih.
Ovde se na neko vreme?
Da li za zaprašivanje insekata koristiš testeru?
Ne. - Što si mokar?
Tamo je pukla cev... Katastrofa.
Mnogo vam hvala.
Izgledate mnogo bolje.
Da, dobro mi je činilo ovih par dana odsustva.
Hvala, gospođice Klara. Zaista mi je žao.
Uzgred, Cezare...
Koliko sam ti dužna za zaprašivanje?
Ništa, ne dugujete mi ništa.
Samo nemojte ništa pričati o ključevima i kvit smo.
Za to ne brini, ali za posao ću ti platiti.
Kvit smo. Hvala vam.
I dobrodošli kući. Vi, takođe.
I izvinite još jednom.
Stvarno si mi ovo olakšao.
Danas si potukao sopstveni rekord.
Ovo je obaveštenje o otkazu.
Imate 15 dana da napustite stan.
Možete da se žalite, ali vam to ne savetujem.
Sigurno si dobro?
Jesam, ne brini. Naći ću već nešto.
Ne znam šta ih je spopalo.
Najurili su i čistačicu. Bila je kod nas godinama.
Da znaš, moje bebice i ja nismo imali apsolutno nikakvu primedbu na tebe.
Baš naprotiv.
Znaš to, zar ne?
E moj Cezare, nedostajaćeš nam.
Ako izlaziš negde s devojkom, ništa ne brini.
Stavi ovo u frižider i jedi sutra ili prekosutra.
Ništa mu neće faliti.
Vrlo ste ljubazni, gospođice Veronika. - Ništa.
Ne razumem zašto živite sami.
Bez dece, bez muža, biće vam sve teže.
Stari ste.
A bićete sve stariji.
Grehota je što venete sami u tom stanu.
Jer psi pomažu, naravno.
Ali oboje znamo da oni nisu deca. Već samo džukele.
Nemojte da se zavaravamo.
Jer ja vidim.
Sate provodim ovde. Komšiluk priča...
Shvatio sam.
Prave se da vas slušaju...
Ali to je sramota.
U stvari, uopšte ih nije briga.
Zato im ne verujte. Iskreno vam kažem.
Vaše je prošlo.
Užasno ste sami.
A verujte mi, za to nema leka.
Hvala vam za paprikaš.
Izvinite.
Dobar dan. - Zdravo, Veronika!
Opet idem, ali samo preko vikenda.
Jesi li dobro?
Sigurno?
Zdravo, Cezare. - Idete na duže?
Ne, samo na četiri dana, do nedelje.
Hajdemo, Klara. Treba u 6:00 da si kod doktora.
Gde idete? - Van grada.
Prijatan vikend, Cezare.
Alo, Cezare.
Samo sam hteo da vam se zahvalim na programu.
Mnogo ste mi pomogli.
Reci nam, šta je to što te sprečava da budeš srećan?
Baš to je moj problem.
Ne mogu da budem srećan.
Nikad nisam ni bio.
Mislim da sam rođen bez te sposobnosti.
Kao kad se rodiš slep ili gluv.
Ali još gore...
Ne možete da zamislite kako je buditi se svako jutro bez motiva.
Moram da učinim napor da ne pustim da sve ode dođavola.
Jedino što mi pomaže je da i drugi budu nesrećni.
A verujte mi, dajem sve od sebe.
Zaista sve.
Zato želim da vam se zahvalim za ono što radite.
Mnogo ste mi pomogli.
Zaista.
Ali više nije važno.
Ne vidim što si toliko navalila.
Šta hoćeš da uradim?
Da se bacim kroz prozor? Kako očekuješ da reagujem?
Kako? Da mi veruješ, na primer.
Mimi...
Možemo li da pokušamo da razgovaramo kao odrasli?
Kunem ti se da pokušavam. - Znam, dušo.
Ali nisam te video ŠEST nedelja.
I uvek koristimo kondom. Uvek!
Imam prava da bar budem iznenađen.
Iznenađen, da. I ja sam!
Ali jedna je stvar biti iznenađen, a insinuirati... - Ne, ne, ne...
Ništa je ne insinuiram. Ništa!
Samo kažem da je malo čudno, to je sve.
Čuo si doktora.
To može da se desi. - Ali Klara, trudna si četiri nedelje.
Ali šta je doktor rekao! Do đavola!
Tehnički je to moguće.
Da... tehnički.
Idi dođavola!
Ostavi me na miru, molim te...
Naša veza je urodila plodom, je li Klara?
Možda na kraju i nisam napravio tako loš posao.
Šteta što naše vreme ističe...
PETAK
Zdravo.
Pitao sam za tebe na recepciji i rekli su mi da si ovde...
O čemu se radi?
Izgleda da Klara još uvek ima te bube. Mogao bi opet da zaprašiš stan.
Hoćeš li da pogledaš... Ako nemaš ništa protiv?
Da, sačekajte.
Uđi.
Nigde ih ne vidim. - Ne?
Pogledaj bolje.
Možda u spavaćoj sobi.
A gospođica Klara? - Ona nije ovde.
Ne brini zbog nje.
Šta je to?
Šta je sve to, dođavola?
Šta je to?
Koliko dugo si ulazio ovde?
Pet nedelja.
Pet nedelja. Šta?
Klara nije imala ništa protiv.
Klara ništa nije znala!
Šta si joj uradio?
Pravio sam joj društvo, ne kao ti.
Šta si joj uradio?
- Ne možeš da pogodiš?
Tehnički je moguće.
Cezar Manso?
Molim vas.
Ovo je hauzmajstor.
Ne, rekao sam mu. Ja više ne radim ovde.
Da... - Pođite sa mnom, molim vas.
Možete li da nas ostavite na trenutak, molim vas?
Poznajete li ovog čoveka?
Da.
Da, to je momak gospođice Blas.
Šta se desilo?
Izgleda kao samoubistvo. Nismo sigurni.
Samoubistvo? - Videćemo.
Jeste li videli da je danas neko nepoznat ušao u zgradu?
Ne. Ne bih rekao.
Sigurni ste?
Rekao sam vam već, ne radim više ovde.
Ne znam. - Dobro...
Koliko sam razumeo, vi imate ključeve od svih stanova.
Da, kao hauzmajstor imao sam pristup ključevima.
Nešto nije u redu?
Prilično dobro znam gospođicu Blas. Hteo bih da joj izjavim saučešće...
Nije sad trenutak.
Viđen si!
Mene tražiš?
Tata! Mama!
Smiri se, samo spavaju.
Da sam na tvom mestu, ne bih vrištao.
Moj brat?
Šta ćeš mi uraditi?
Tata!
Slušaj me.
Uradio sam grozne stvari Klari.
I, da, umešan sam u smrt njenog dečka.
Nemoj da se zezamo.
Znaš zašto ti ovo govorim?
Zato što hoću da znaš za šta sam sve sposoban.
Znam sve o Klari...
Ali i o tebi.
Znam u koju školu ideš.
Znam gde ti živi baba.
Video sam tvoj profil na Tviteru.
Znam ko su ti drugarice.
Vanesa. Katija.
Sofija.
Zato ako išta kažeš...
Znam kako da te povredim...
Gadno...
Tebe i tvoju porodicu.
Razumeš?
Jer ako ne razumeš...
Dobro jutro.
Odlazite? - Da.
Izgleda da žurite negde.
Rekao sam vam da ovde više ne radim... - Da, naravno.
Hteo sam da vam postavim nekoliko pitanja.
Možemo li?
Nema tu mnogo šta da vidite. - Ne brinite.
Nisam siguran kako mogu da vam pomognem.
Mislio sam da je samoubistvo.
U tome je problem. Nismo sasvim sigurni.
Stvar je u tome što smo po celom stanu našli vaše otiske...
Na najneverovatnijim mestima...
Da, gospođica Blas je pre nekoliko dana tražila da joj zaprašim stan.
To sam i uradio... - Da, rekla nam je.
Takođe nam je rekla kako ste upoznali gospodina Bazana...
Koga? - Njenog dečka. Pokojnika.
A, da.
Bilo je prilično neprijatno.
Mogu da zamislim.
Ali ga nikada nisam dobro upoznao.
Mislim... Ne znam kakva je bila njihova veza. Razumete?
Ne, ne razumem. Kako to mislite?
Ne znam... sve to je malo neprijatno.
Neprijatno? Dobro.
Ako želite, pričaćemo o nečemu drugom.
Hajde da kažem, nisam siguran da im je odnos bio baš skladan.
Nije?
Čuo sam jedne noći da se svađaju...
Da...
Gospođica Blas nam je rekla da su imali neke probleme.
Ne znam ništa o tome, jedva da sam ga poznavao.
Ali na dan kad se to... izgledao je prilično neraspoloženo.
Neraspoloženo?
Kako neraspoloženo?
Ne znam, nervozno...
Malo van sebe. - Da...
Ali bolje da pitate devojčicu koja živi u stanu preko.
Stvarno?
Da, rekla mi je da ga je videla na međuspratu i da se prilično uplašila...
Ona bi mogla bolje da vam objasni...
Dobro.
Pitaćemo je.
Mnogo vam hvala. - Nema na čemu.
Gospođice Klara, najzad. Kako ste?
Mislio sam da vas više neću videti...
Želeo sam da vam kažem koliko mi je žao...
To je užasna tragedija.
Ne mogu ni da zamislim kroz šta prolazite.
Hvala vam. Hvala vam na pomoći.
Do viđenja.
Nadam se da ću vas ponovo videti nasmejanu.
Jesi li sad srećan, đubre?
Nisam.
Još nisam.
Klara! Pismo!
Draga Mimi, nadam se da ti ne smeta što te tako zovem.
Pretpostavljam da te u poslednje vreme niko tako nije zvao,
pa mislim da ćeš to možda voleti.
Strpljivo sam čekao pravi trenutak da ti pošaljem ovo pismo.
Moram ti reći da to nije bilo lako.
Ali, došao je trenutak da saznaš sve što sam uradio.
Moje razloge.
I koliko si mi bila važna.
Nećeš verovati koliko sam često zamišljao tvoje lice dok ovo čitaš.
Kako ćeš se osećati.
Uveravam te da je i to bilo sasvim dovoljno da istrajem.
Jedino se nadam da ćeš me setiti uvek kad pogledaš naše dete.
Svega što sam učinio.
Svih naših zajedničkih noći.
Znam da ovo pismo sve menja.
Ali nije mi važno.
Zahvaljujući tebi, konačno sam naučio da budem srećan.
I uveravam te, daću sve od sebe.
PONEDELJAK
DOK SPAVAŠ
S engleskog preveo: KVRLE, mart 2012.
Preuzeto sa www.titlovi.com