MAGIC BOX uvádí
"Albánie"
Zabil naše muže.
Naše bratry.
A syny.
Ti mrtví teď touží po odplatě.
Na jejich duše vám přísahám,
toho, kdo nám vzal naše drahé, kdo nám způsobil bolest a žal,
najdeme.
Přivedeme ho sem.
Neustaneme, dokud jeho krev neskropí tuto zem.
Dosáhneme odplaty.
-Pane? Promiňte. -Jo.
Vosk je zahrnutý v ceně.
V pohodě. Radši to udělám sám. Jsem na to tak trochu pedant.
-Lenore? -Bryane. -Ahoj. Jak se máš?
-Fajn. A ty? -Dobře.
-Co se děje? -Nic. Je sobota. Dvě odpoledne.
-Nemá Kim jízdy? -Má přehozenou hudebku.
Úterní, nebo páteční?
To netuším.
To jsou děti.
Zvlášť ty, co zoufale touží udělat jízdy hned napotřetí.
-Není zoufalá. -Dvakrát vylítla, Lennie.
Je to nutný. Kde je? Vážně.
-Nikdy jsem neuměla lhát, co? -Ne. Moc ti to nejde.
Je u přítele.
Ona má kluka?
-Dáš si něco k pití? -Jo. -Asi bys měl.
Proč mi to neřekla?
Nestála o bezpečnostní prověrku všeho, co dělal od mateřské školky.
-Je v pořádku, že? -Ano, je.
Lennie, nic mi do toho není, ale vy dva jste v pohodě?
Ne. Ani ne.
Rozešli jsme se.
Jestli můžu nějak pomoct...
Raději...
Dík za víno.
Bryane. Ne.
-Ani nevím, kde ten kluk bydlí. -V 12milionovém městě
jsi ji našel za 72 hodin. Slib mi to.
-Vždyť ti říkám... -Slib to.
Nechám jí jistou volnost.
"Máma Zmeškaný hovor (4)"
Dobrý den. Přejete si?
-Je tu Kim? -Jo. Vy jste? -Její otec.
Pane Millsi, těší mě. Jsem Jamie.
Pojďte dál.
-Můžu nabídnout něco k pití? -Stačí mi dcera.
-Tati? -Ahoj. -Co tu děláš?
Vím, jak moc chceš udělat ty jízdy.
-Nemáš řidičák? -Parkoval jsi někdy podélně Cadillac?
-Mělas to dělat v mém autě. -Bože. Tati.
Děkuju.
Těšilo mě.
Šlo by to trochu pomaleji?
Tohle snad není možný.
Příští týden máš prázdniny, já jedu do Istanbulu.
-Máme plán. Tak se ho drž. -Ty máš plán. Jak jsi mě našel?
Mluvil jsem s matkou. Proč jsi neřekla, že máš kluka?
Znám tě.Chtěla jsem mít pocit, že je všechno jako dřív.
-Před stopkou brzdi. -Tati.
Máma neví, kde Jamie bydlí.
-GPS. -Dal jsem ti ji do mobilu.
Když člověk slyší všechny ty hrozný věci, co se dějou mladým...
Jak se mám cítit jako dřív? Tohle je jiný a...
Kim, můžeš jet.
Koukej do zrcátka.
Skvělý. Proč bys nezvládla tu zkoušku?
Nevím. Lekce navíc by se hodila.
Vím, co máš za sebou, ale kašli už na to a věř mi.
-Už to, prosím, nedělej. -Už ne.
A nešmíruj přes svý přátele jeho rodinu.
Neboj.
-Dobře. -Tak ve středu. -Po druhý.
-Mám tě ráda. -Já tebe taky.
-Pane. -Děkuji.
Pane Pitrele, přišel vám doporučený dopis.
-Zaneste mi to, prosím, nahoru. -Ano, pane.
Tady.
Sebastiene?
-Kde je? -Nevím.
Fajn.
Chceš si se mnou hrát?
Taky si umím hrát.
-Koukej. -Ne!
Asi změníme pravidla.
Proč jsi nic neřekl? Vrať se!
-Co je? Není ti nic? -Ne, dobrý.
Pojď dál. Zavolám Kim.
Lennie, tak co je?
Chtěli jsme i s Kim jet na jaře do Číny. Jako rodina.
Zkusit to srovnat.
A když to se Stuartem začalo vypadat dobře,
že všichni vypadneme, pryč od všech problémů,
tak všechno zrušil. Všechny rezervace.
Nechápu, jak vůbec mohl...
Je toho moc. Je to jen souboj právníků.
-Stal se z něj strašnej parchant. -To mě mrzí, Lennie.
Promiň, nechci tě tím zatěžovat. Moje starosti. A Kim...
Já si poradím.
Pojeď s Kim se mnou.
-Nebudeme se vtírat, máš práci. -Mám práci na 3 dny.
Pak můžete přijet. Bude to fajn.
Jsi hodný.
-Ale teď hned nevím. -To chápu.
Žádnej spěch. Letí mi to ráno. Tři dny jsem v práci, brnkni.
Když přijedete, zdržím se, když ne, vrátím se.
-Dojdu pro Kim. -Dobrá. -Díky, Bryane.
-Určitě přijede. -Nevím, Same. Fakt nevím.
-Měl jsi na tom trvat. -Chce to čas. Má to teď těžký.
Nechtěl jsem to zhoršovat. Když se mi svěřila.
Jste si tak blízcí, že ti sděluje manželský problémy?
Je jasný, že jste si byli blízcí. A už zase jste? Jako...
-Určitě po ní pořád jede. -Nech toho.
-Nebo možná ona po něm. -Nechceš se bavit o basketu?
"Tirana - Albánie"
Istanbul.
Děkuji, pane Millsi. Díky vám jsem se cítil bezpečně.
Díky. Bezpečnou cestu.
Vám také.
Tady Lenore. Nechte vzkaz.
To jsem já. Nedala jsi vědět, takže máš asi něco jinýho.
Doufám, že už je to lepší.
Kdyby sis chtěla promluvit, jsem tu. Teda, budu tam.
Zřejmě vyrazím zítra.
A co Kim? Asi nemá čas, když má kluka a tak.
Tati.
-Překvápko. -Bože můj, Kim.
-Ahoj, Lennie. -Ahoj.
Zrovna jsem ti namlouval vzkaz.
-Chtěly jsme tě překvapit. -To vám vyšlo.
Ale už jsem mohl mířit domů.
-Máma chytla Sama. -Fakt? -Jo.
-Sledovaly jsme tě. -Nejen ty máš svoje zdroje.
Zřejmě ne. Vítejte v Istanbulu.
Neotřelý, co?
Panebože, mami.
-Mami, podívej. -Bože můj.
-To je úlet. -Nádhera.
-Děkuju moc. -Za nic. Tak se zabydlete.
-Vyzvednu vás za půl hodiny? -Dobře.
Zatím.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Dobře. Jeďte.
-Jeď. -Jeďte.
...bylo zabito...
Případ se stále vyšetřuje.
Potom byl člun...
-Ahoj. -Ahoj. -Sluší ti to.
-I tobě. -Tak kam půjdeme?
Já nikam. Mám dost.
Dám si vanu a hupsnu do postele.
-Opravdu? -Jo.
Asi jsme osiřeli.
Tady je Evropa...
a naproti je Asie.
A při všech výbojích za posledních dva a půl tisíce let,
ať už ze západu na východ, nebo opačně,
šli všichni stejným kanálem.
-Dáš si čaj? -Jo. -Jednou, prosím.
Jak to všechno víš?
Jak to vím? Vyčetl jsem to během letu v knížce.
-Půjčím ti ji, jestli chceš. -Určitě.
A ten Jamie...
-Bere to vážně? -To byl dobrej oslí můstek.
Nevím, známe se pár měsíců.
Miluješ ho?
-Asi. Ještě nevím. -Byla jsi už zamilovaná?
Ne.
Ne tak, jak to podává máma.
Jak o tom mluví?
Prý když jste se poznali,
-tak to bylo bombový. -Bombový? To řekla?
Myslím, že řekla...
kouzelný.
Kouzelný.
Rád tě zase vidím, můj příteli.
-Je vše připraveno? -Jak jsi chtěl.
Skvěle.
-Ano? -Je v hale. -Počkejte, až vyjde ven.
Pamatujte, živého.
Všiml si mě. Mizím.
-Ahoj. -Nedáme oběd v Bazaru?
Dolehl na mě ten dlouhý let. Plácla bych se u bazénu.
Ale vy běžte. Přidám se k vám později.
-V pohodě. -Jasně.
-Tak pa. -Kim. -Jo?
-Ta knížka je na mým stolku. -Samozřejmě.
-Nic nevyváděj. Zavolám auto. -Bavte se.
Kim!
-Vím, co kuješ. -Co?
-Jo? -Dcera tu zůstala. Tak co teď?
Chci je všechny tři.
Ano.
Copak je nám osmnáct?
-Jak to myslíš? -Hraje si na amora. -Aha.
Když ses vrátil prvně a chtěl Kim vynahradit čas, cos prošvihl,
dávala jsem tomu tři týdny.
-Obvyklý maximum, co ses zdržel. -Plus mínus týden.
Ne moc blízko.
-Ale dostal jsi mě. Nečekala jsem to. -Jak to?
Vím já? Tvoje osobnost?
Když se do něčeho pustíš, dáš tomu všechnu energii.
-Jako pes větřící kost. -Hezký srovnání.
Víš, jak to myslím. Věnuješ tomu 100 % ze 100 %.
Když na něco vlítnu, jdu po tom.
I když si říkám, že bych se měl změnit,
je těžký toho nechat.
-Tak jsi nechal nás. -Ne. Nikdy.
Tady ne.
Jeďte doleva.
Lennie, ne.
Co je?
-Co se děje? -Nic.
Kde je?
-Vidíš ten vchod do obchoďáku? -Co se děje?
-Vidíš ho? -Jo, vidím.
Až zastavíme, vystoupíš, jako bys šla nakoupit. Půjdeš dovnitř.
-Už mi řekni, o co jde. -Na to není čas!
Poslouchej mě! Projdi textilem dozadu, dej se doprava.
Pak hned zase vpravo a hned potom doleva. Pak rovně
až k několika schůdkům k červený chodbičce. K ulici.
Na druhým konci stojí taxíky. Vrať se do hotelu, vem Kim
a sežeň šéfa hotelový ochranky, ať dá hlídat váš pokoj.
Nikomu neotevírejte. Službě, poldům, nikomu. Čekejte na mě.
-Tohle nemůže být skutečný. -Musíš se soustředit.
-Připravená? -Ne.
Lennie, musíš být připravená. Soustřeď se. Zastavte.
-Tak jo, běž. -Počkej. A co ty? -Zvládnu to.
Ti, co nás sledujou, budou mít problém. Jako ten pes a kost.
Neměla bys zkoušet mu ji vzít.
Dej pozor.
Padej z auta!
Dělej! Běž!
Pane, prosím. Prosím, pane!
-Ví to. -Jděte na to.
No tak!
Sakra!
Kim, zvedni ten telefon!
Je pryč.
Bože, ne! Pomozte mi někdo! Klíče! Otevřete, prosím!
Sakra!
Odprásknu ho.
Bryane...
-Prosím... -Odhoď zbraň!
-Kéž bys tu mohl být. -To jo.
Ani nevíš, jak rád.
-Co je? -Volá táta. Vyšli si s mámou.
-Zavolám ti. -Chybíš mi. Pa.
-Jak to jde? -Poslouchej mě.
Mámu a mě se někdo pokouší unést.
-Panebože. -Nejspíš přijdou i pro tebe.
Musíš hned odejít, v klidu. Běž tam, kde je ta moje kniha.
Najdeš dveře. Běž do další místnosti.
-Vlez si do skříně. Rozumíš? -Ano.
Fajn. Zavolám. Běž! Hned!
Ne!
Ne! Ne!
Je to pokoj 422.
Ne! Ne! Ne!
Jedna, dva, tři,
čtyři, pět, šest.
Doprava.
Mužský zpěv.
Jedna, dva, tři,
čtyři.
Člun.
Bazén.
Ochranko, 4. patro. Slyšíte mě? Pošlete někoho.
Dvacet pět, dvacet šest,
dvacet sedm, dvacet osm,
dvacet devět. Stop.
-Tady není. -Ani tady. -Pokoj otce!
Bušení kladiv.
Doleva, zařadil dvojku. Jedna, dva, tři.
Ptáci.
-Máte je? -Ano, efendi. Oba.
Vem je do krámu. Rychle.
Utekla tudy.
Tudy. Rychle.
Doprava. Dvacet sedm.
Stop.
Ne! Ne!
Sejmul jsem chlapa.
"Volá se: Sam"
Same, vem to!
-Tady Sam. Nechejte vzkaz. -Sakra!
"Volá se: Kim"
-Všechno v pohodě? -Ne. Ty jsi v pořádku?
Ano. Jen mám strach.
Poslouchej mě. Hodně pozorně.
-Musíš se uklidnit a dát dohromady. -Dobře.
Ti, co po tobě šli, už jsou pryč?
Ano. Co chtěli?
-To teprve zjistím. -A co máma?
-Tati? -Je v pořádku.
Co teď budeme dělat?
Musíš na americkou ambasádu. Do bezpečí.
Co ty a máma?
Něco už vymyslím.
-Kde vlastně jste? -To nevím jistě.
-Kde vás mají hledat? -Nevím. A teď už běž.
-Ne. -Kimmie.
Ne. Co mám udělat?
-Nic. -Co mám udělat? Zvládnu to.
-Tohle není hra. -To vím. Jde o mý rodiče.
Tati, prosím. Ztrácíme čas.
Prosím. Co mám udělat?
Dostaneš se v pořádku z tý skříně?
-Ano. -Pokud jo, vem s sebou ten kufr.
Dobře.
-Jsem venku. -Na zámku je kód 23 28 84.
-Povedlo se? -Ano. -Vidíš tam mapu? -Ano.
Vyndej ji. Na horním okraji je měřítko v kilometrech. Vidíš ho?
Ano, vidím.
Použij tkaničku z mý boty ve skříni jako vodítko.
V kufru najdeš tužku. Vem ji.
Namaluj kružnici se středem v hotelu.
-Jo. -Poloměr je 3 kilometry.
Hotovo?
-Jo. -Teď kružnici se středem v tržišti.
-Mám. -Protnuly se někde? -Ne.
Vem jednu tu nádobku, co má pojistku. Je to granát.
Vyjdi s ním na balkon.
Vidíš bezpečný místo, kam s ním?
-Možná garáž. -Není tam nikdo?
-Ne. -Vytáhni pojistku,
počítej do 3, ať to slyším, a hoď ho co nejdál.
Pak utíkej dovnitř. Nezavěšuj, abych slyšel výbuch.
Raz, dva, tři.
Raz, dva, tři, čtyři.
-Tati? -Namaluj další kružnici
se středem v hotelu o poloměru 4,5 kilometru.
-Dobře. -Teď se kružnice protnuly?
-Na dvou místech. -Jsem na jednom z těch průsečíků.
Vyjdi ven a koukni se na vlajky na střechách.
Vidíš ty vlajky?
-Ano. -Vlajou ve větru?
-Ano. -Na východ, že?
-Asi jo. Jak to víš? -Koukni do mapy.
Musíš jít na místo, které určuje východní průsečík.
Vem si s sebou jednu z těch zbraní a dva granáty
a na nejvýchodnějším místě vylez na střechu.
Vylez na tu střechu a tam počkej.
Buď uvolněná, splyň s davem.
Tak jo.
Tati?
Co tady děláte? Kdo jste?
Pomoc! Je tady zlodějka!
Znáš toho muže?
Toho?
Ne.
Toho?
-Co chceš? -Žádného jsi nepoznal.
Pro tebe byli nic. Pro druhé to byli...
synové, vnuci,
otcové a manželé.
Ty jsi jim je zabil.
Jako by byli jen nicky.
A tenhle?
Poznáváš ho?
Však ty víš, kdo to je.
To jsi nezabil jen tak. Přivázal jsi ho k židli.
K té židli jsi přivedl dráty a pustil do nich proud.
Tak dlouho, dokud mu nepuklo srdce.
Unesl desítky dívek a zničil jim život.
Byl to můj syn.
Marko. Byl z Tropoje.
Tam tě teď odvedu,
aby lidi, kterým jsi zničil život, dosáhli spravedlnosti.
-Chceš jim obstarat pomstu. -Dá-li nám to klid,
říkej si tomu, jak chceš.
Zabil jsem ho, protože unesl mou dceru.
To mě nezajímá.
Já jenom vím, že už neuvidím jeho tvář,
neuslyším jeho hlas.
Jako jsi ho ty trestal za dceru, já potrestám tebe za něj.
Smrt nepřijde rychle a nebude hezká.
Ale než chcípneš, ještě uvidíš tohle.
Bjenekto.
Bryane...
Za jak dlouho steče všechna krev do hlavy a nebude mít kam dál?
Asi za 30 minut.
Správně. Na to jsi expert. 30 minut ji uvidíš umírat.
Nemá s tím nic společnýho.
Se mnou si dělej, co chceš, ji nech jít.
Nehraj si na hrdinu. Dostanu i tvou dceru.
Prodám ji do nejhoršího bordelu na světě.
Ne! Ne!
Pohraje si s ní tolik chlapů, že z ní nezbude víc,
než jen kus masa, co by ani pes nežral.
Neposlouchej je. Je v bezpečí. Mluvil jsem s ní. Je v bezpečí.
Musíš být klidná. Zpomal dech.
Nedovolím, aby se ti něco stalo. Nebo jí. Slibuju.
-Ticho. -Zmizela nám.
Holka je pryč. Vrátím se, jak ji chytíme. Pak půjdeme. Jdeme.
Vydrž, Lennie.
Co to tam děláš?
Tak uhni!
-Hej! -Pardon. -Kdo bude platit?
Lennie.
Jsem tady. Jsem tu.
Dělej! Zvoň!
Prosím.
Lennie.
Já se vrátím.
-Jsem tu. -Odpal granát.
-Tati? -Jsi blízko. Pokračuj na východ.
-Počítej do třiceti a odpal další. -Jedna, dva, tři...
...18, 19...
...26, 27, 28,
29, 30.
Zjisti, co se děje.
-Kim? -Jo. -Koukni na východ.
Vidíš sloupec páry?
-Vidím. -Řekni mi, až tam budeš.
Jdu dolů.
-Tati. -Kde jsi?
-Nad tou párou. -Hoď do průduchu zbraň.
-Bože, jsou tady! -Hoď tam tu zbraň a běž!
-Běž! -Už jsou tu!
Vrátím se.
Ibrahime, tak jdeš dolů, nebo ne?
Zahoď to!
Kleknout!
Prosím, ne. Prosím.
Tati!
Tati! Tati!
Pojď.
-Kde je máma? Je v pořádku? -Ano.
Zpomal.
Mám zákazníka.
Pak se vrátím.
Měl stejný tetování jako ti v Paříži.
Nechtějí tebe, ale mě.
Počkej tady. Já jdu pro mámu.
Čekej 5 minut. Když se nevrátím, jeď rovnou sem.
Na americkou ambasádu. Všechno jim řekni.
-Tati! -Teď ne. Dej mi mobil.
Jen 5 minut. Ani o chvilku dýl.
Na nic nekoukej. Když čas vyprší, jeď! Rozuměla jsi mi?
Ano.
Nechte mě!
Ne!
Bryane!
Ano?
"Čas vypršel"
-Jeď! -Tys ho zabil. -Musel jsem. Jeď!
-Kde je máma? -Kousek odtud. -Kde je? -Kim, jeď!
-Nezvládnu to. -Jeď! -Kam? -Rovně. Musíme k ambasádě.
-Nejsem si moc jistá. -Umíš střílet?
-Ne. -Tak řiď.
Utekli.
-Zastřelený policista. -Rozumím.
Sakra, poldové!
-Musím zastavit. -Jednoho jsem sejmul. Jeď.
Jeď!
Doprava!
Zpátky! Zpátky! Dělej!
Přidej!
Jeď!
Přidej!
-Sakra! -Jeď!
-Doleva! -Jo.
Jedou v taxíku.
Jeď!
-Ale ne! -Skloň se, ale jeď!
-Přidej! -Nemůžu! -Dělej! -Nemůžu!
Uhni!
-Tati! -Jeď dál!
Doprava!
Sakra!
Ne!
Dělej, Kim, jeď!
-Jeď! -Dobře.
Dělej!
Jeď!
Sakra!
-Tati! -Nezastavuj! Skloň se!
-Přidej! -Nemůžu!
-Přidej! -Tati! -Jeď!
Dokážeš to!
Plyn!
-Jeď! Nezastavuj! -To jsou vojáci. -Uhnou.
Dolů!
Nestřílejte! Je to atentátník!
-Není ti nic? -Ne.
Zůstaň dole, Kimmie.
"Volá se: Sam"
-Ano, Bryi. -Jsme na nádvoří americké ambasády v Istanbulu.
V autě na kaši. Neptej se. Brkneš někomu, ať nás nezastřelí?
-Jasně. -Díky.
Bryan. Potíže v Istanbulu.
Máma jim neutekla, že ne?
-Ne. -Bože, tati.
-Řekni pravdu. Je... -Ne, Kim, není.
Ale mají ji.
Použijou ji, aby dostali, co chtějí.
Mě.
Na ambasádě jsi v bezpečí, než se vrátíme.
-Kimmie, bude to zas dobrý. -Jenže není.
Kim, poslyš,
najdu je...
a přivedu mámu.
A zajistím, že už nikoho otravovat nebudou.
Co se chystáš udělat?
To, co umím nejlíp.
Paní Millsová.
Tak co s vámi, paní Millsová?
Není to nic proti vám. Mého syna jste nezabila.
Byl to váš manžel.
A ten vás zradil. Raději zachránil vaši dceru než vás.
Nechal vás tu jako psa.
Aspoň je moje dcera naživu.
Paní Millsová, jste dobrá matka
a jste statečná žena.
Proto jsem se rozhodl vrátit vás domů
kousek po kousku.
Ohri, sejmi toho čokla.
Zjisti, co se děje.
Jdeme! Projdeme přes lázně!
Rychle!
Mirko! Mirko!
Zůstaň tu!
-Pojď! -Bryane! -Dělej!
Sem nesmíte.
Padej!
Lennie.
Jsem tu, zlato.
Hned se vrátím, Lennie. Hned se vrátím. Ano?
Na co čekáš?
-Máš další syny? -Dva.
A když tě zabiju, budou se chtít pomstít?
-Na to vem jed. -Tak je zabiju taky.
Můžeš to změnit.
Vrátit se domů a žít tam se syny a vnoučaty.
A co můj syn Marko?
Zabil jsi ho.
-To mám jen tak zapomenout? -Ne. Budeš s tím muset žít.
Jako rodiče těch unesených dívek.
-Nebo chceš zemřít? -Co se mi snažíš říct?
Jen ti říkám, že když mi dáš svý slovo,
odhodím zbraň a odejdu.
Proč?
Už mě to totiž nebaví.
Lennie, jsem tu.
Jsem tu, zlato.
Je po všem, zlato.
Jsme v bezpečí.
Bryane...
-A Kim? -Je v bezpečí.
Je v bezpečí.
Jsme v bezpečí.
"O 3 týdny později"
"Uzavřeno pro závěrečné jízdy"
Dobře.
Srovnej to.
Skvělý.
Začni ubírat. Pomalu. Pomalu.
A srovnej to. Rovnej, rovnej...
Dobrý. Stůj. Stůj.
Skvělý.
-Plný počet bodů. -Bezva.
-Blahopřeju. -Děkuju.
Byla jsem skvělá.
To tvrdím, co ses narodila.
Gratuluju. Jak to oslavíme?
-Věděla bych. -Ano?
-Jo. Řídím. -Jistě.
Prosím, třikrát čokoládový.
-Děkuji. -A jahodový?
Objednával jsem tři.
-Já tu mám čtyři. -Ten jsem objednala já.
Komu?
-Jamie. Ahoj. -Ahoj.
-Ahoj. -Právě včas. -Jamie.
-Nevadí, že je s námi? -Jistěže ne. -Tati?
-No tak. -Jistěže ne. -No proto.
Rád vás zas vidím, pane.
Já tebe taky. Posaď se.
-Ahoj. -Takže jsi jahodovej.
-Prosím... -Díky, tati.
Nezastřel ho. Mám ho ráda.