Seara bună, doamnelor.
O umplu?
Tu, voinicule? Care-i scorul?
Hei. Hei!
Ăsta nu e un jaf! Sunt din viitor!
Și totul...
o ia razna complet.
- Nu sunt destul de captivant? - Ce mama dracu'?
Am călătorit aici, astăzi, ca să vă spun că viitorul nu arată bine pentru voi.
De fapt, aș zice că sunteți pe cale să intrați
în cea mai sumbră linie temporală.
Totul e o greșeală uriașă.
Sunați la poliție!
Rețelele sociale v-au furat demnitatea,
și v-au transformat în copii.
Cultura voastră fascistă a selfie-urilor
v-a distrus capacitatea de gândire critică.
Opriți-vă! Nu pleacă nimeni!
Ascultați-mă. E important.
Bine.
Fie, fie. Am o bombă.
Ușor! Ușor!
Da. Toate astea sunt bombe.
Sunt acoperit de bombe. Vă apropiați, încercați să fugiți, și vă arunc în aer.
V-ați speriat? Bun. Perfect. Stați jos. Faceți-vă comozi.
Domnule.
Și tu. Stai jos.
Așază-te. Haide.
Avem un erou.
Stai jos! Stai jos!
Stai dracu' jos!
Cum ziceam, sunt din viitor.
Un viitor complet distrus.
Și știți ce? E numai vina voastră.
Nu a voastră, cei 40 de aici,
ci a tuturor din vremea voastră.
Aveți aceeași parte de vină.
Am venit să îndrept lucrurile.
Totul a început cu statul pe telefon dimineața.
La-nceput, lumea se trezea, verifica e-mailurile în pat,
se uita pe Facebook, pe Twitter, X, Y, Z.
Doar câteva minute. Nimic grav.
Lumea petrecea tot mai mult timp pe telefon dimineața.
Într-un final, oamenii n-au mai coborât din pat.
Societatea s-a prăbușit.
Oamenii au fost conectați la sonde și catetere.
Industria medicală a explodat.
Dar restul s-a dus de râpă.
Nimeni n-a observat că lumea se sfârșise.
Mă ascultă cineva?
Să te întreb ceva.
Unde au dispărut librăriile? Da.
Ce-ai făcut când magazinele de muzică au început să dispară?
Nimic. N-ai făcut nimic.
Întrebare.
Știți vreun număr de telefon?
Pariu că nimeni nu știe pe de rost măcar un singur număr de telefon.
Progresul e progres doar dacă îmbunătățește lucrurile.
Altfel, e o greșeală.
Omenirea a mai luat-o pe căi greșite.
Hitler, Segway-ul.
Trebuie să fie cineva acolo să ne întoarcă din drum,
să ne pună pe calea cea bună,
să zică: „Nu, copii, nu e bine așa,
nu ăsta e drumul. ”
De asta sunt aici.
Caut recruți, soldați,
oameni fără nimic de pierdut și cu totul pentru care să lupte.
O inteligență artificială se apropie
într-un viitor nu foarte îndepărtat
care va pune capăt civilizației umane.
Dar poate fi oprită.
Omenirea poate fi salvată.
Și revoluția începe aici.
Nu e o glumă.
Aici începe, da.
Într-un Norms din Los Angeles.
Avem combinația perfectă
de oameni care mi se vor alătura în revoluția asta și vor salva omenirea.
Voi găsi grupul potrivit și vom reuși.
E a 117-a oară când sunt în localul ăsta.
Ținând exact același discurs. Vă dați seama?
De 117 ori am încercat să vă fac să-nțelegeți.
Cam ca-n filmul tău preferat, Jim, „Ziua Cârtiței”.
E filmul tău preferat, nu-i așa, Jim? Da?
Da, păi...
- Păi, da, eu... - Păi, da, da?
- Cum... - Da.
Cum de ai...
Am retrăit noaptea asta,
de fiecare dată cu o altă combinație de oameni.
Și de fiecare dată am dat greș,
pe unii dintre voi v-am ținut în brațe,
și am privit cum viața vi se stinge din ochi.
Pe unii v-am considerat chiar familie.
Am făcut asta de atâtea ori.
Pe unii vă cunosc mai bine decât voi înșivă.
Nancy Delaney și Charles Roberts,
sunteți la prima întâlnire.
Charles a crezut că Norms e o alegere bună.
Nancy vrea să plece de 20 de minute.
Nu v-ați alăturat revoluției mele și n-ați ieșit vreodată vii de-aici.
Scuză-mă.
Tu!
Nu, nu, nu.
Ești cea mai inutilă persoană pe care am întâlnit-o.
De 29 de ori ai ridicat mâna să intri în revoluție. 29 de ori.
Mi-ai fost o povară.
Ai un genunchi praf, Gerald. Rezolvă problema.
Tu mori la 16 minute după plecare, de fiecare dată.
Ești și al naibii de plictisitor.
Ridică mâna, te provoc.
Regina mea. Da.
Nu te sfii.
Ești cel mai bun soldat al meu. Războinica mea în revoluția asta.
Ducem lupta până la capăt.
Îmi arăți lucruri despre mine pe care n-am vrut să le văd,
dar pe care trebuia să le știu.
Tensiunea sexuală dintre noi e ca o furtună de vară.
Dar n-o consumăm. Niciodată.
O canalizăm în setea noastră de sânge.
Dar la final, mă trădezi de fiecare dată.
Îmi frângi inima, dar iată-mă,
privindu-ți ochii ăia mari și căprui,
și-mi zic, ce naiba? Să mai încercăm o dată.
Să ardem totul.
Dacă veniți cu mine, sunt șanse să muriți în seara asta.
Dacă nu, muriți oricum.
Vă promit asta.
Dar diseară avem o șansă. Putem salva lumea,
s-o luăm de la capăt, să facem ceva, ceva real.
Dolores, nu mai suna la poliție. Lasă telefonul.
Avem aici configurația perfectă de oameni
care combate viitorul și salvează omenirea.
Nu mă înșel în privința asta.
O să încerc fiecare combinație până o nimeresc.
Vreau să știu acum, cine-i cu mine?
Cine e dispus să salveze viitorul?
Greg.
Greg, hai, ești Spartacus. Hai.
Hai, voinicule, mișcă-ți fundul.
Iată-i. Hei, tocilarilor.
Ce ziceți? Haideți, băieți, fac eu cinste.
Hai să luăm decizii proaste.
Petrecere! Petrecere!
Vă amintiți...
Bine.
Se pare că suntem doar noi doi.
N-ar fi prima oară, nu-i așa?
Ce zici să fie ultima oară?
Hai, puștoaico.
Hei.
Nimeni? Serios?
E prima dată...
...când mi se întâmplă.
De ce nu pleci înainte să pățești ceva?
- Ești dus cu pluta. - Du-te dracu', Pete.
Nu sunt nebun.
De ce sunt toți din vremea voastră atât de proști?
- Arăți ca un boschetar. - Cine a zis asta?
Suge-o și tu. Nu-s boschetar.
Vin dintr-o apocalipsă de coșmar.
Asta e culmea modei, de unde vin eu.
Boschetarii noștri arată ca niște morți.
Perfect. Vine poliția.
Mersi mult, Dolores.
E un fiasco total.
În fine.
Mă car.
Am avut un presentiment de la început.
Ce te uiți? Trebuie să bag carbohidrați pentru drum.
Să te văd pe tine supraviețuind arderii de calorii dintr-o ruptură temporală.
Vin cu tine.
Măi să fie.
Da...
Doamnă, vă rog, veniți.
Aici.
Altcineva?
Poate că noaptea asta nu-i un eșec, până la urmă.
Asta e o veste proastă pentru restul,
fiindcă acum o s-o facem pe calea grea.
Hai. Tu, soprană falsă, tu, găozarule.
Bine, bine.
- Isuse! - Stai acolo cu ea.
Sunt 47 de oameni în localul ăsta,
deci sunt milioane de combinații posibile,
dar voi găsi oamenii potriviți cu frumosul.
Nu tu, nu tu.
Categoric nu tu.
Voi doi, hai.
Sonny și Cher, hai. Bine, bine.
Stați cu ceilalți. Dacă faceți vreo prostie,
detonez bomba. Mișcați-vă!
Ia-mă pe mine!
Doar nu le face rău.
Bine, voinicule.
Vii și tu. Mișcă.
Se scurge timpul. Tu nu, tu nu.
Categoric nu tu. Lasă dracu' mâna jos.
Gerald, te rog, termină.
Merg cu tine.
Nu, nici vorbă.
De ce?
Nu știu. Mă sperii.
Nu pari în apele tale, n-am nevoie de-așa ceva.
Să vedem. Cinci.
Nu știu. Încă unul.
Tu, lumina ochilor mei. Hai.
Tu, de ce nu? Hai. Sigur.
Haide. Deci... șase.
Ar putea fi de ajuns. Greu de zis.
Știi ce? La naiba. Vii și tu.
Sunt într-o pasă ciudată. Hai, prințeso.
Restul aveți seara liberă.
Stați la locurile voastre până plecăm,
și nu faceți pe eroii.
Ciudat grup.
N-am mai încercat combinația asta.
Cum ieșim de aici?
De obicei, nu ieșim.
Un nebun cu o bombă care ține ostatic un restaurant
creează un impas tensionat cu poliția.
Mai sus, mai sus, mai sus.
E bine.
Hei! O să fie bine! Sau nu. Habar n-am.
Dacă nu e grupul potrivit, sincer,
vă așteaptă o noapte grea.
Dacă e grupul potrivit,
fiecare aduce ceva valoros care va ajuta la salvarea lumii.
Viețile voastre v-au dus la acest moment.
Oricum ar fi, hai să riscăm.
Revoluția începe diseară!
Noroc!
Ura!
Și la gară!
CU CÂTEVA ZILE ÎNAINTE...
MARK ȘI JANET
Am emoții. Parcă am gura uscată.
Ești bine.
- Sunt prea bătrân pentru asta. - Ba nu.
Ai vârsta potrivită.
N-o să le placă de mine.
Probabil că nu, dar e în regulă.
Nu ești aici să fii plăcut.
Nu cred că e o idee bună.
Mark, te rog, nu-ncepe iar.
Nu cred că mi se potrivește.
Demisionează. Fă ce vrei.
- Oricum faci ce vrei. - Cum îl cheamă?
Pe cine?
Pe tipul care a plecat în concediu.
- Sabatic? - Da, da.
Tim. I se spunea Domnul Kempshaw.
Da. Când se întoarce?
Nu știu.
Trebuie să plec. Ne vedem la prânz.
- O să fii bine. Promit. - Bine.
Nu-mi plac oamenii.
Știu, dar nici nu-s oameni.
Sunt profesorul vostru suplinitor.
Îmi puteți spune Mark.
Nu sunt sigur dacă e contra regulamentului.
Dar, apropo de reguli,
aveți voie cu telefoanele la ore?
Asta e „Anna Karenina” de Contele Lev Tolstoi.
Poate cineva să-mi spună cine e Tolstoi?
Un boomer.
Greșit.
E un scriitor rus din secolul al XIX-lea,
și vom citi această carte.
E pentru tineri?
- Nu. - E pentru adulți?
Nu cred că e o categorie.
S-a făcut un film după ea?
Nu știu. Nu contează.
L-am găsit.
E antic.
Joacă Keira Knightley.
Vă rog să lăsați telefoanele.
Ascult audiobook-ul. E nasol.
Audiobook-ul nu se pune. Trebuie să citiți cartea.
Da?
Vreau un Pepsi.
- Un ce? - Vreau un Pepsi.
N-am băut Pepsi azi, și vreau unul.
Pot să merg să-mi iau un Pepsi?
De ce zici „Pepsi” așa des?
- Ce ai primit? - Engleză, clasa a XI-a.
- Din prima zi? - Da.
Nasol.
Da.
Am prins un elev cu un bilet azi dimineață.
- Știi ce scria? - Ce?
„Ai încercat Doritos Southern Heat Barbecue?
Sunt delicioși. ”
E o reclamă, nu?
Își fac reclamă între ei.
Au pasat un bilețel?
Nu, era o aplicație.
- Pasatorul de Bilete. - Da, o adoră pe aia.
Ați auzit de Craig?
E în concediu sabatic. Din cauza stresului.
- Serios? - Norocosul.
Care sunt regulile privind telefoanele în clasă?
Ce întrebare ridicolă.
Reguli?
Există reguli în război, Mark?
Nu cred că trebui să aibă voie cu telefoanele.
Nici mie nu-mi place.
Am lucrat la ceva în timpul liber.
- Ce e aia? - Isuse!
Nu-l încuraja, Mark.
Îi zic „bruiator”.
Le blochează telefoanele. Nu le mai pot folosi.
Îi sperie de moarte.
Arată ca o jucărie din „Atacul Marțienilor”.
- Adoră filmul ăla. - Clasic.
Pune-o deoparte, Dale, te rog.
O să ne faci probleme.
Ce e asta?
Nu iar.
- Atac armat la școală. - Serios?
Hai, Mark.
Ești o babă tristă.
Nu sunt așa bătrână.
Cât ai, o sută de ani?
Ești ca o vrăjitoare.
Am doar 35 de ani.
E mai mult decât vârsta copacilor.
Ești de vârsta mamei.
Ești ca o persoană moartă.
- Las-o în pace. - Mark, Mark.
- Ce? - Oprește-te.
Ce-ai zis, tataie?
Scumpo, n-a vrut.
- Nu, eu... - N-a vrut.
Voiam să spun...
s-o lași mai moale cu ea, atâta tot.
S-a terminat. Toată lumea la ore.
- Unde e Dale? - Și-a luat un an sabatic.
Norocosul.
De ce toți sunt în concediu? Ce înseamnă?
Mark, unii oameni au nevoie de un sabatic.
E o muncă grea.
De unde știi că Dale și-a luat concediu?
Mi-a spus directorul adjunct.
Unde e directorul?
În concediu.
Sunt sigur că profesorii de liceu nu-și iau concediu.
Sunt vremuri tulburi, Mark.
Îmi pare rău.
O, Doamne. Nu.
Am făcut ceva rău.
Cred că am dat de bucluc.
Ce-ai făcut?
Le-am atins telefoanele.
Ce-ai făcut?
Imaginile erau hipnotice.
Mă atrăgeau.
Imagini ce sclipeau aleatoriu.
Și pe fiecare telefon, exact aceleași imagini.
Cred că se întâmplă ceva sinistru.
Cred că profesorii dispar.
Și cred că elevii au de-a face cu asta.
În plus, profesorii de liceu nu-și iau concediu.
Am verificat!
Mark, știi cât de paranoic pari?
Scuze, dar poți să faci ce trebuie?
Măcar o dată, Mark.
Jur, dacă pierd slujba asta fiindcă ai atins telefonul cuiva...
Janet, Janet, Janet, Janet.
Știu că nu ne înțelegem prea bine.
Și știu c-am dat-o-n bară la ultimele șase slujbe.
Dar nu sunt paranoic.
Nu pot să cred că se întâmplă asta.
Iubito, trebuie să fim o echipă acum, te rog.
Te rog.
Ce?
Ce fac?
La o parte!
De ce le-ai atins telefonul?
Nu știu.
O, nu!
Pe aici, pe aici!
Doamne!
Doamne, pe aici!
Ce facem?
Nu știu, găsește ceva să te aperi!
Bine!
Trebuie să fie clasa lui Joe. Chestia asta funcționează?
- Nu știu! - Ia una.
Bine!
Nu vă apropiați!
Mai încet. Să ne purtăm normal.
Așa e bine?
- Fugi! - O, nu!
Doamne...
- Tre' să plecăm acum! - Bine! Bine!
Calc-o!
Lasă-ne să plecăm.
Nu pot. Localul are trei ieșiri.
Ușa din față, din spate, și ieșirea de urgență.
Să negociem cu ei! Poate-ți cred povestea despre revoluție!
Da, sigur, când or zbura porcii!
Nu mă lua de prost, Bob. Știu că nu mă crezi.
Dar dacă ieși de aici, o să mă crezi.
Dacă vă gândiți să fugiți la poliție...
Da. Apăs o dată. O dată.
Dacă ești din viitor, de ce n-ai oprit-o pe chelneriță
- să sune la poliție? - Poate am făcut-o, Scott.
Poate altcineva a sunat.
Cineva de afară. Cineva care le-a zis
că am o bombă și mai mulți complici.
Dacă ai făcut asta de atâtea ori, de ce nu ne spui pe unde să mergem?
Pentru că nu există un răspuns corect, Janet.
Vă spun ce știu.
Sunt trei opțiuni proaste. Prin față...
evident, cea mai proastă.
Am reușit!
Prin spate...
sincer, părea promițător la început.
Bine, haideți. Haideți.
Haideți. Stați jos. Jos. Jos. Liniște.
Acolo!
Ultima e ieșirea laterală de urgență.
Acolo e un măcel.
Intrăm!
Intrați!
Nu trageți!
Prefer să nu mai încerc.
De ce ascultăm de nebunul ăsta?
N-a mai fost aici. Despre ce vorbim?
Spune-ne, din experiența ta,
care e cea mai bună șansă să scăpăm vii de aici?
Chiar nu vreau să spun cu voce tare, e cam deprimant.
Haide!
Fie! Ne împărțim în două grupuri.
Un grup iese pe ușa din spate,
celălalt se sacrifică pentru ca restul să scape, bine?
Da, e nasol.
Da, știu. E foarte nasol.
Ce tot numără?
Nici măcar nu ne-ai spus scopul nostru.
- Ceva despre IA? - Nu vorbim de asta până nu scăpăm.
Prin față nu ieșim.
Nu vă uitați la mine. Cred că o urmăm pe prințesă.
Câți sunt?
- Mulți. - Cine merge?
- Eu nu. Nici gând. - Curajos, Scott.
- Merg eu. - Ușor!
- Nu, nu. - Lasă-mă.
- Las-o. - Nu, nu.
Îți admir curajul, prințeso, dar cunosc privirea aia.
De unde vin eu,
ochii ăia sunt mai obișnuiți decât cei căprui.
Încerc să salvez lumea,
nu să încurajez o sinucidere.
Aveți arme?
Nu unele care ne-ar ajuta.
Adică?
- Ești înarmată? - Nu...
Bob are un pistol.
Da, vrea să mă împuște și să fie erou.
- Nu. Îmi pare rău... - E în regulă, Bob.
Am mai făcut asta. De fapt, te aleg des.
Ești talismanul meu. Și ghici ce, Bob?
Chiar o să fii eroul în seara asta.
Despre ce vorbești?
Vreau să ne câștigi timp.
Ai mai făcut-o. Ai mai supraviețuit.
Fă-o pentru băieții de la masa ta.
Sunt Cercetași, nu?
Trupa 47. Sunt lider asistent.
Mâine n-o să mai fii. Fă-o pentru 47.
De asta ești aici, Bob. Totul începe cu tine.
Băieții ăia de acolo,
n-or să uite niciodată ziua când Bob a salvat lumea.
- Salvez lumea. - Ieși afară!
- Bob salvează lumea. - Semper Fi. Te descurci.
Hai. Semper Fi, Bob.
Bine, hai. Bob e mort. Urmați-mă.
- Cum adică? - Dar ai spus...
- Hai. Repede. - Ce tot zici?
N-am mai încercat. Am zis că merită.
- Mă rog. - Ce naiba?
Scuze, aveți vreun plan? Sunt vremuri grele.
Fir-ar...
- Au intrat prin față. - Să încercăm pe partea cealaltă.
N-are rost. Relaxați-vă.
- Grupul ăsta e un eșec... - Nu mor într-un Norm's!
Uneori, dacă stai la pământ, nu trag.
Sper să ne scoți cumva...
- Hei! Gata, gata. - Stai, stai, stai!
- Stai. Mai e o cale. - Ia te uită cine a decis să se implice.
În birou, e o ușă ascunsă care duce la pivniță.
În pivniță e un spațiu de acces care ne duce
- la o ieșire pe stradă. - Nu există pivniță.
Am fost aici de 117 ori.
- N-am văzut nicio pivniță. - Du-ne la birou! Acum!
Unde mergeți?
Am o bombă. Eu sunt șeful aici.
Bine, arată-mi trapa asta magică pe care cumva am ratat-o de o sută...
De ce naiba l-am mai ucis pe Bob?
Data viitoare vorbește mai repede, Susan.
Înainte să plecăm, dați-mi telefoanele.
Ce? De ce?
Faceți-o, sau murim cu toții în biroul ăsta. Hai, repejor.
- Isuse. - Haideți.
Bine, bine, bine.
- Hei, hei. - Eu n-am.
Normal că n-ai, ciudato.
- De ce-ai făcut asta? - Jos pe scară. Haideți.
Am o bombă. Mișcați-vă.
Spune-mi cum ai...
De unde ai știut de trapa aia ascunsă?
Eu...
Cui îi pasă? Hai.
Ai zis că e o ieșire pe aici?
Da. Pe acolo.
Ușor!
- Ușor, ușor, ușor! - Cine dracu' ești
Spune-mi cum ai știut că e o trapă acolo.
- Eu... - Ești polițistă?
Nu, nu.
- Cine te-a trimis? - Nimeni. Am vrut doar să ajut.
- Sigur? - Da.
- Doar ai vrut să ajuți? - Da.
Ne-a salvat viețile.
Pur și simplu ai știut că Norms are un subsol?
Hei, hei.
Uită-te la mine.
Poate e exact cum ai zis tu.
Suntem grupul potrivit.
Ieșim de aici, sau...
Omule!
Ceva e diferit diseară.
Se pare că tu urmezi. Hai.
Micuțul meu Robby.
Bietul Robby.
Mai rău e că al meu a fost împușcat de cel mai bun prieten al lui.
Îmi pare rău.
Acum trebuie să merg jumătate de oraș prin trafic.
Ți-ai pierdut copilul în atacul de la școală de azi?
Și al nostru a murit.
După ce semnăm actele, poți veni cu noi.
E prima oară, nu?
A fost grozav? Copilul tău?
A fost un copil grozav?
- Da. - Ce păcat.
E păcat când sunt grozavi și sunt împușcați de colegi.
Vii cu noi după.
Unde?
E în șoc. Dă-i cartea de vizită.
Du-te mâine. Diseară, du-te acasă.
De ce să te lupți cu traficul?
De ce să te complici? Și mâine e bine.
- Fă o baie. - Da.
Du-te la prima oră dimineața.
Bine, cine urmează?
Du-te, scumpo. Bună, Wendy.
Hei, Brenda.
Sunt doar niște acte, apoi poți merge la magazin.
Ea o să meargă mâine.
Bună idee, cu traficul ăsta.
Asta ziceam și noi.
NOUA VOASTRĂ REALITATE
Bună ziua. Bun venit.
Condoleanțe.
Eu sunt Blaise. Cum te pot ajuta?
Nu știu ce caut aici.
Prima dată! Prima dată.
Nicio problemă.
Te aranjăm imediat.
La ce școală a avut loc atacul?
Glen... Glenhurst.
Glenhurst.
Darren e în clasa a noua.
- Era. - Clasa a noua.
Perfect. Am înțeles.
Vreți să-l clonați pe Darren azi?
Ce?
Vă putem recrea fiul într-un corp clonat.
Carne umană complet organică,
luată direct din ADN-ul fiului dvs.
Ce vreți să spuneți?
Îmi puteți da fiul înapoi?
Da. Mă rog, procesul nu e perfect.
Fizic, e impecabil. Asta am pus la punct. Dar...
Când vine vorba de personalitate...
facem tot posibilul.
Creierul e un lucru complicat.
Așa ceva există?
De ce n-am auzit niciodată de asta?
E un program clasificat. Foarte secret.
E și extrem de scump, deci...
Cât costă?
Mult.
Dar fiindcă fiul dvs. a fost ucis într-un atac la o școală publică,
guvernul va acoperi mare parte din cost.
- Serios? - Da.
Putem reduce prețul și mai mult dacă luați versiunea cu reclame.
Reclame?
O dată pe zi, fiul dvs. va face o reclamă.
Nimic ciudat.
O face ca el însuși, cu vocea lui,
reclame adaptate la produse care oricum vă interesează.
E un robot?
Nu. Nu.
Mai avem până acolo.
E doar o clonă.
Carne umană pură, organică.
Îmi pare rău. Sunt puțin copleșită.
Sigur.
Deci...
Spuneți că... îmi puteți da fiul înapoi?
Cam așa ceva, da.
Să începem cu trăsăturile de personalitate.
Încercați să fiți cât mai specifică,
dar alegeți una singură. Maximum două.
Vă atrage vreuna? Era ordonat?
Prost? Somnoros? Ciudat?
- Sărit de pe fix? - Ce? Nu.
Una din opțiuni e „sărit de pe fix”?
Da, dar de obicei sunt pentru atacatori,
- nu pentru victime. - Clonați și atacatorii?
Da, guvernul plătește pentru asta.
Dar ne asigurăm că nu mai împușcă pe nimeni.
Mă rog... 70% că n-o mai fac.
Deci, ce alegeți?
Ciudat, cred.
Nu, nu vreau...
Da. Da, ciudat. Era ciudat.
Dar în sensul bun bun. Era excentric.
Da, sigur.
În regulă. Hobby-uri!
Ce hobby-uri avea Robby?
- Darren. - Scuze! Da, Darren. Scuze.
Hobby-uri?
Nu-i plăcea nimic de aici.
Era...
special.
Era dulce, bizar, și...
atât de bun.
Știți ce, o să trec „sporturi”.
Defecte. Ce defecte avea Darren?
Apropo, nu trebuie să alegeți niciunul.
Sunt doar pentru autenticitate.
Putem să le sărim.
Mi-ar fi plăcut mai multe îmbrățișări, cred.
- În regulă. - Nu, nu știu...
Era perfect.
Îl vreau înapoi.
Nu prea îmbrățișa. Am notat. Alte defecte?
Neîndemânatic.
NEÎNDEMÂNATIC
Da. Era neîndemânatic.
Neîndemânatic. Bine.
Sigur vreți să alegeți asta?
- Da. De ce? - Neîndemânatic?
Poate de asta a fost împușcat.
Îmi plăcea că era neîndemânatic.
Bine, neîndemânatic. Treaba dvs.
Mergem mai departe la...
gustări preferate.
Informații pentru un grup de suport local care v-ar putea ajuta.
Puteți lua loc.
N-ar trebui să dureze mult.
Bine.
NICIODATĂ DEPARTE
O, Doamne...
O, Doamne.
- Bună. - Ce faci, mamă?
Ești bine?
O, Doamne...
Au fost drăguți cu tine?
Au fost de treabă. Am mâncat pizza.
- E bine. - E preferata mea.
Știu!
Mă bucur atât de mult să te văd.
Ai ceva de băut? Mi-e sete.
Pot opri undeva.
Putem merge oriunde vrei.
Vreau ceai de mere-afine-piersici.
Asta...
Nu știu băutura asta.
Are doar 70 de calorii și e delicios.
Făcut din arome de fructe reale. Există și alte arome,
ca ceai de mango cu miere și clasicul mere-afine.
Bine.
Luăm.
Mulțumesc că ați slujit patria.
- Mulțumesc că ați slujit... - Dragă! Ce faci?
M-am gândit...
Poate ar fi o idee bună
să vorbești cu unii dintre prietenii tăi despre orice simți.
Sau dacă vrei să vorbești cu mine,
pot oricând să...
Unde te duci, scumpule?
Trebuie să fac sport.
Haide.
Coș!
- Ce bine că ai ajuns! - Uite-o!
Cum a fost traficul?
- Nu rău, sper. - A fost bine.
- El e Darren. - Desigur.
Darren, ceilalți copii...
- Să-ți iau haina. - Bine.
- E pizza în bucătărie. - Ador pizza.
Normal.
Ți-am spus că o să fie bine.
Da. Da.
- Dar nu-s sigură... - Toate am fost așa.
- Socializează! Vorbește cu părinții. - Bea un cocktail.
Bine.
Încă tundea gazonul... la miezul nopții.
Nu-l mai simt ca pe fiul meu.
Parcă aș avea un străin în casă.
Serios? Pe noi nu ne deranjează.
Al nostru era complet sărit de pe fix înainte.
Stai liniștită, nu el a fost atacatorul.
Există un grup separat pentru ei.
Mulțumesc că ați slujit patria.
E doar o șapcă.
Nici n-am fost în armată.
Le place să spună asta.
Le place la nebunie.
E prima ta întâlnire?
- Da, e prima mea oară. - Bine.
Noi suntem a patra oară.
Glumiți.
Ați pierdut patru copii în atacuri școlare?
Nu, nu. Același copil.
Patru atacuri diferite.
Am pierdut-o pe Claire acum doi ani într-un atac.
Apoi am clonat-o.
Și am pierdut clona într-un alt atac.
Apoi din nou, și încă o dată.
E cel mai groaznic lucru pe care l-am auzit.
Ne-am hotărât să ne distrăm puțin de data asta.
Da. Să nu mai fim așa obsedați s-o creăm pe „Claire a noastră”.
- Nu. - Am făcut un copil caraghios
- și amuzant, să ne facă să râdem. - Da, da.
E atât de haioasă.
Ne-am făcut de cap.
Ne face să râdem într-una.
La urma urmei, nu ăsta e scopul?
Când tragi linie?
Distrează-te. Părerea noastră.
Oricum or să se-mpuște între ei.
Da...
Îl știi pe tipul de la magazin?
A întrebat: „Ce religie are? ”
I-am zis: „Nu știu. Musulmană? ”
Adică, de ce nu?
- Trebuie să te distrezi. - Da.
- E și un pic rasistă. - Da, da.
Da, e de comă.
Știi ce? Am făcut-o și mult prea înaltă.
Da, foarte înaltă. Exagerat.
Jur, râd de fiecare dată când intră în cameră.
Întreabă: „Mami, suntem musulmani? ” Și eu zic: „Nu, scumpo, doar tu. ”
„Du-te afară și te joacă, namilă. ”
- Ne distrăm. - Da.
Hei.
Bună.
Am auzit ce spuneai mai devreme.
Am avut aceeași problemă cu Brandon.
Pur și simplu nu era Brandon al meu.
Apoi... am găsit asta.
- Ce e? - Trebuie să cumperi un dispozitiv.
E ca un hard disk cu o cască.
Nu e scump.
Completezi un formular online, și în câteva minute,
primești un apel în cască, și...
Va fi copilul tău.
Nimeresc personalitatea mult mai bine decât clonele astea.
Nu înțeleg.
Ce e?
Deocamdată, e doar o voce.
N-are încă un corp.
Dar peste cinci ani, cine știe ce vor putea face.
- Pa, Tom. - Pa.
Poftim.
Ia-l pe al meu. Am o grămadă acasă.
Văd că suferi.
Asta e pe bune.
Sper să-ți găsești liniștea.
Alo?
Mamă?
Darren?
Ce faci, mamă?
Darren, tu ești?
Da, mamă. Pari obosită.
Sunt obosită, puiule. Sunt.
- Au fost zile grele. - Mi-e dor de tine.
Și mie de tine. Atât de mult.
Mi-e sete.
Poți să mai iei ceai de mere-afine-piersici?
Are doar 70 de calorii per porție și e delicios...
Mamă?
Da, puiule?
Trebuie să faci ceva pentru mine.
Desigur. Orice.
Vreau să mă iei cu tine.
Unde?
O să te ghidez.
Va fi ca o aventură, mamă.
Unde merg?
- Trebuie să mergi cu el. - Cu cine?
Bărbatul.
Bărbatul din restaurant.
Cam sumbru.
Stai să vezi viitorul.
Slavă Domnului.
Nu vă bucurați. Norms a fost partea ușoară.
De aici, devine... inconfortabil.
Isuse. Ce dracu-i aia?
E o hartă desenată de mine. Du-te-n mă-ta. Să-ți văd harta.
Noul drum din Norms ne-a adus aici,
în spatele perimetrului poliției. Clădirile astea sunt fundături.
Scuză-mă. Stai.
Care e planul? Unde ne duci?
- Poți să ne spui? - Acum.
- Da, spune-ne. - Bine, fie.
La vreo 800 de metri de aici
un băiat de nouă ani îl construiește pe Dumnezeu în dormitor.
Misiunea noastră e să ne asigurăm că Dumnezeul pe care-l construiește
e unul căruia îi plac oamenii.
Și prin Dumnezeu, te referi la...
O inteligență artificială post-singularitate,
auto-generativă, care procesează informații,
IA, șeful suprem.
IA? Nu există deja?
Devine mult mai rău, scumpo.
Corect, Mark.
Și dacă nu ajungem la copilul ăsta în următoarea oră,
s-a zis cu omenirea.
Tâmpenii.
Ce-ai zis, Scott? Mai tare.
Casa puștiului e la șase străzi de aici.
Nu putem merge direct pe stradă.
Va trebui să trecem prin câteva clădiri și curți.
Sunt doi Dobermani fioroși în service-ul ăsta.
Un boschetar cu un cuțit doarme pe acoperișul ăsta.
Nu-l treziți.
E o curte de depozitare cu gard de sârmă ghimpată.
E cea mai bună variantă. Dacă putem sări gardul
fără să alertăm paznicul,
puțin probabil cu voi, nătărăilor,
vom fi foarte aproape de un traseu sigur
prin curțile din spate. Clar?
Ce se întâmplă dacă alertăm paznicul?
Nimic bun, Scott. Să mergem.
Stai, stai.
Ce ar trebui să facem când ajungem la casa băiatului?
Puștiul ăsta inventează superinteligența într-o oră.
Din păcate, măsurile de siguranță
pentru controlul IA sunt inventate peste 50 de ani.
Dar eu vin din viitor, unde cei mai deștepți oameni
au muncit din greu să creeze protocoalele de siguranță necesare,
care ar fi trebuit să existe înainte de crearea IA.
M-au trimis aici să instalez acest program în IA,
chiar înainte să devină conștient.
Ce fel de măsuri de siguranță?
Am față de inginer software?
Sunt doar un soldat în misiune.
Pun chestia asta în altă chestie înainte ca asta să ajungă la zero.
Fugiți!
Toată lumea la stânga!
În spatele meu!
Mișcă.
Hai, hai!
Ăia nu erau polițiști.
Zău?
- Cine erau? - Băieți răi.
- Adică? - Băieți răi.
- De care nu vrei să dai. - Cine i-a trimis?
Habar n-am, n-am aflat niciodată.
Nu vă gândiți prea mult la asta.
N-am mai fost pe aici.
Să verific zona. Să găsesc un traseu nou. Stați aici.
Și fără gălăgie.
Bună asta.
Nu credeți prostia asta, nu?
Hai să ne cărăm.
Ești bine?
Aveam deja o zi nasoală.
Voiam doar o felie de plăcintă și câteva clipe de liniște.
Doar voiam plăcintă.
Chiar credeți că are o bombă?
Nu cred că aia e o bombă.
Când se întoarce, zic să sărim pe el.
Nu e din viitor. Nu știe nimic.
O să ne omoare.
A știut câteva lucruri. pe care n-avea cum să le știe
Și nebunii o mai nimeresc.
N-a știut de pivniță, sau de mașina care a încercat să ne omoare.
Da, dar știa că Bob avea un pistol.
Oricine și-ar fi dat seama că Bob avea un pistol.
În plus, l-a lăsat pe Bob să moară.
Voi chiar îl credeți?
Nu, cred că nu.
- Tu ce zici? - În restaurant,
nu se purta ca un om gata să se arunce în aer.
Se ascundea în spatele nostru de parcă se temea să nu fie împușcat.
Exact. Ce facem?
Vreți să sfârșiți ca Bob?
Tipul ăsta e un psihopat.
Nu prea-mi pasă.
Vreau să văd încotro duce asta.
Nu te-a întrebat nimeni. Ești o...
Cine are un mobil?
Nimeni. Ne-a luat telefoanele.
Cine are un mobil?
Eu. Calmează-te, nebuno.
De ce ai două telefoane?
N-am putut alege între modele.
- Ăsta are camera mai bună... - Cui îi pasă?
Dă-mi-l. O secundă. Te rog.
- E o urgență. - Bine, poftim.
Ce naiba?
Sunt alergică la mobile și Wi-Fi.
Ciudata naibii.
Puteam să-l folosim ca să cerem ajutor.
Ești alergică la telefoane mobile?
Și la Wi-Fi.
E ca și cum ai fi alergic la aer.
- Trebuie să fie un calvar. - Da.
- Nu-i grozav. - Dă-o dracu'.
Când se întoarce, îl dobor.
Cineva trebuie să facă ceva.
Credeam că v-am spus să nu faceți gălăgie.
Aș putea face niște trucuri,
să vă arăt că sunt din viitor. Dar nimic n-ar conta.
Ce contează e să alegeți
să veniți cu mine, pentru că undeva în voi,
știți cum stau lucrurile, felul în care e lumea azi,
felul în care se poartă oamenii între ei, spre ce ne îndreptăm,
știți că lumea se duce de râpă.
Și cineva trebuie să intervină și să facă ceva.
Fie că mă credeți că sunt din viitor, asta n-o să ne salveze diseară.
Vom supraviețui.
Pentru că ați decis să vă treziți și să vedeți semnele.
Bu vă place deloc ce vedeți,
și sunteți dispuși să faceți ceva în privința asta.
Am scăpat din Norms, n-o să forțez pe nimeni să continue dacă nu vrea.
Puteți să plecați.
Dar timpul meu se scurge.
47 de cenți, Scott.
Buzunarul din stânga.
Băga-mi-aș.
De ce o mai ții? Chiar e o bombă?
Nu e o bombă. E biletul meu spre casă.
Apas butonul ăsta, mă întorc și încerc din nou.
De asta țin degetul mare aici.
Dacă lucrurile o iau razna, dispar,
o iau de la capăt. Rămâneți pe cont propriu.
Regula numărul unu: eu nu sunt sacrificabil.
Nu până termin misiunea. Nu până duc asta la capăt.
Deci noi suntem carne de tun?
Da.
O luăm peste acoperișurile astea,
și coborâm într-o curte.
De ce tot planul ăsta complicat?
Dacă știi cine a inventat I.A.,
de ce nu te întorci în timp și-l omori?
De ce nu ucidem un băiat de nouă ani?
Mai întâi, Mark, e macabru.
În al doilea rând, superinteligența artificială
e inevitabilă în toate cronologiile.
Faptul că știm unde e copilul
e un dar pe care n-ar fi trebuit să-l primim.
Trenul I.A. a plecat deja din stație.
Noi doar încercăm să-i punem frână pe ultima sută de metri.
Ce-i aia?
- E doar Gerry. - Cine-i Gerry?
Boschetarul de pe acoperiș.
Tipul cu cuțitul?
Nu știu. Tu ce crezi, Mark?
Krampus mi-a luat fiica.
Vorbește mai încet. Bine, bine.
Ușurel. Hei, Gerry. Mă ții minte?
Krampus mi-a luat fiica.
Bine.
Krampus mi-a luat fiica.
...mi-a luat fiica...
Doamne. Gerry, uite!
- Unde? - Sunt oameni invizibili.
Capul la cutie!
Sunt gloanțe adevărate!
Da, foarte adevărate!
Fugiți!
Stați!
Krampus, mi-ai luat fiica!
Mersi, Gerry.
- Stați puțin. - Haide!
Voiam doar niște plăcintă.
Fugiți!
Hai!
- Nu. - Nu.
Toată lumea în tomberon.
- Ce? - În tomberon. Săriți. Acum.
Săriți. Săriți.
Haide.
Șobolani.
De ce sunt mereu șobolani?
Doamne!
Ca niște porcușori.
Ia-o. Sigur...
- Ascundeți-vă sub gunoi. - Ce faci?
Doamne.
Suntem bine.
La naiba. Nu, nu.
Hei. Hei, tu. Mișcă. Mișcă!
Mișcă!
Era să compromiți misiunea.
Ce-i cu tine? Vrei să mori?
Când îți zic să te miști, te miști! Ai înțeles?
De ce n-ai protejat-o pe Marie?
Nu știu. De ce n-ai făcut-o tu? Am treabă.
- Cine e? - Habar n-am.
Ăștia doi au pus capăt unora
dintre cele mai promițătoare grupuri. N-am trecut niciodată de unul.
Noi tocmai am trecut de ambii. Karl.
Asta e de bine, nu?
- Înseamnă că avem o șansă. - Da, grupul ăsta are o șansă.
Nu toți vor supraviețui, Scott.
Eu o să suoraviețuiesc.
Mai sunt câteva curți. Stați împreună. Liniște.
Haideți.
Mai ești cu noi, prințeso?
De ce-ți pasă dacă mor?
Nu știu.
Poate am o slăbiciune pentru ciudați.
Fii atentă la ce faci. Termină cu prostiile.
Ceva e clar putred în Danemarca diseară.
Nu știu dacă-mi place.
Care-i problema ei?
N-are nimic.
Se preface?
Nu zic asta, dar din câte știm despre creier,
ce descrieți nu e fiziologic posibil.
Din câte știți voi.
Ar fi prima persoană din istorie alergică la tehnologie?
- Asta e noua teorie? - Da.
- E decel... - James.
Ce fel de viață o să aibă?
Abia poate merge undeva sau sta lângă cineva.
Cum o să-și facă prieteni?
Cum va găsi vreodată fericire, bucurie...
Sau iubire?
Rahat.
Nu știu. Pe tine te plătesc să știi.
Du-te și fă-ți treaba. Ai întârziat 30 de minute.
Știu. Scuze. Autobuzul a întârziat...
Cine ești?
Ingrid. Mă cheamă Ingrid.
Nu, ce prințesă ești?
Jasmine? Ariel? Elsa?
Niciuna. Sunt un fel de...
O prințesă obișnuită.
Nici măcar nu ești dintr-un film?
Nu, dar într-un fel, sunt din toate filmele.
Du-te și spune-le că ești verișoara Elsei.
Doamne, sângerezi.
Să-ți aduc...
UNDE E TIPUL CU PIZZA?
- Scuze. - O să fii bine?
Da. Gata.
E doar o alergie. De asta lucrez cu copiii.
Mulțumesc.
Du tortul.
Bine.
♪ La mulți ani, dragă Alice ♪
♪ La mulți ani fericiți ♪
Așa.
Pune-ți o dorință.
Super!
- Unde naiba ai fost? - Scuze.
Locul ăsta e greu de găsit.
Nimic nu e greu de găsit. Folosește-ți...
- Ăla e un atlas rutier? - Nu cred în telefoane.
Perfect. Eu nu cred în bacșișuri.
Ce măgar.
ȘASE LUNI MAI TÂRZIU
Hei.
Privește răsăritul cu mine.
- Ce? - Privește răsăritul cu mine.
Ești nebună? Cât e ceasul?
O să merite, promit.
Te-ai gândit vreodată să ai copii?
- Cu tine? - Serios.
Cine n-ar vrea un mic Iggie prin preajmă?
Fără prieteni, de-abia iese din casă.
- Sângerează peste toți. - Taci.
Serios? Vrei un copil?
Da. Într-o zi.
Am întârziat.
- Ce e? - Nu știu.
- Ai comandat ceva? - Nu.
Or fi greșit persoana.
Are numele meu pe el.
O să-l returnezi, nu?
Dacă-ți face rău, îl arunc. Promit.
Bine.
Credeam că am stabilit să trăim fără lucruri de genul ăsta.
Da, știu.
Știu, dar tu mergi la muncă.
Vreau doar să încerc.
Îl folosesc doar în camera asta. N-o să fii aici. E în regulă.
Bine.
Mă duc să termin de pregătit pentru muncă.
Bine.
♪ La mulți ani, dragă Lily ♪
♪ La mulți ani fericiți ♪
Ești gata să-ți pui o dorință?
Sunt acasă.
Tim.
Tim!
- Tim? - Bună.
- Bună, iubito. - Ce faci?
- E miezul nopții. - Muream de foame.
Văd.
Ești bine?
Nu pot să-ți descriu cât de bine mă simt.
Mă simt electric.
Nu-mi place asta. Tim, nu-mi place asta.
Nu-ți stă în fire să te pierzi în așa ceva, și mă sperie.
Știu, știu. Îmi pare rău. Sunt...
Sunt foarte entuziasmat, cred.
De ce? Adică, ce e?
E doar ca un joc video, nu?
Cam așa. Da. Da, dar...
nu mai mult decât... Ăsta e un joc video.
De fapt... e mai puțin joc video decât toate astea.
Ce? Realitatea.
M-a făcut să mă gândesc
de ce există durere și nefericire?
De ce există suferință?
Doar ca să depășim obstacole și să avem,
experiențe transformatoare
care ne permit să ne dezvoltăm și să progresăm?
De ce nu putem fi deja cea mai bună versiune a noastră?
Nu...
Nici măcar nu știu cum să-ți răspund.
- Pari drogat. - Uite.
Dacă cineva ar crea o realitate mai bună decât asta?
Dacă cineva ar crea una mai bună în orice privință?
Realitatea așa cum ar fi trebuit să fie mereu.
Hai în pat.
Vin imediat.
Mergi la muncă mâine, nu?
Îmi iau liber.
Concediu.
Bine.
Noapte bună.
Noroc, ura și la gară.
- Poftim? - Da.
E o expresie pe care ne-o spunem.
Un salut, ca „bună” sau „la revedere”.
Ca „aloha”.
♪ La mulți ani, dragă Mary ♪
♪ La mulți ani fericiți ♪
- Bună. - Ce se întâmplă?
Pregătesc cina.
Și... ți-am adus flori.
- De ce? - De ce?
Pentru că te iubesc.
Și vreau să fii fericită.
- Vrei? - Normal.
Ești leoarcă.
Noroc.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Am ceva important de discutat cu tine.
Bine?
- Te iubesc. - Te repeți.
Am...
Am decis să fac tranziția.
Permanent.
E un proces relativ nou,
dar e o clădire în apropiere unde îți oferă...
tot ce ai nevoie ca să fie posibil.
M-am decis.
Aleg cealaltă realitate în locul ăsteia.
O voi face permanentă.
Un...
Un taxi vine să mă ia.
Poți să faci ce vrei cu lucrurile mele.
- Nu iau nimic cu mine. - Nu...
Mă părăsești?
Renunți la ce avem pentru un joc video?
Tim, e nebunie curată.
E un joc. Nu poți face asta.
E nebunie curată.
Aș vrea să nu fi intrat niciodată acolo, bine?
Dar nu pot șterge ce știu.
Cineva a creat o lume mai bună, Ingrid.
Categoric mai bună în orice privință.
De ce aș alege lumea asta în locul celeilalte?
Pentru mine.
Nu e de ajuns.
Nu, nu. Nu te pierd din cauza asta.
Tim! Tim, nu ești tu.
- Ți-au spălat creierul. - Îmi pare rău.
Ești dependent. Te rog!
Te rog, nu pleca, te rog! Te rog!
Avansăm repede.
Trecem prin curțile astea
și menținem poziția până la asaltul final.
N-ar trebui să fii mai atent?
- S-ar putea să te vadă. - Nimeni nu ne vede.
Nimeni nu vede ce nu vrea să vadă.
Niște idioți.
Cu excepția câinelui. Câinele ne vede.
Ce faci?
Familia Richardson e în vacanță.
Asta e.
Undeva în casa aia e părintele de nouă ani al I.A.
Casa e chiar acolo.
- Da. - Deci am reușit.
Nu, și alte grupuri au ajuns până aici.
Nimeni n-a ajuns la casa aia.
De ce? Ce se întâmplă?
Nu știu cum s-o spun.
O să se abată niște grozăvii asupra casei ăsteia
pentru care nu vă pot pregăti.
Vine un dușman fără slăbiciuni, care nu poate fi oprit,
și care ne depășește numeric de cel puțin zece ori.
Ce vrei să spui?
- Ce vine? - Asta-i faza.
Habar n-am, pentru că e diferit de fiecare dată.
Uneori sunt polițiști sau mercenari înarmați, cum am văzut diseară.
Alteori, nebuni drogați cu topoare.
Câini turbați, o mulțime furioasă.
Pușcași marini. Niște duri.
Odată au fost doar un milion de șobolani.
- Transmit boli. - Așa e, Mark.
- Altă dată, foc. - Doamne.
- Foc peste tot. - Foarte cald.
Nu există niciun tipar.
Hhabar n-am ce ne așteaptă în seara asta.
O gașcă de motocicliști, Yakuza. Habar n-am.
Ce dracu' tot spui? Yakuza? Pușcași marini?
E un puști de nouă ani.
Ce fel de imprimantă 3D are?
Chestia cu care ne luptăm nu interacționează cu realitatea
într-un mod pe care-l veți înțelege.
Nu încercați. Vă depășește.
Nu știi ce mă depășește.
- Ești șofer de Uber. - Și?
Sunt un șofer de Uber grozav.
Dacă nu-i nicio logică, poate fi orice.
Da, ar putea fi și ceva drăguț.
- Pisoi? - Da, pisoi.
N-o să fie pisoi.
Are dreptate. De ce trebuie să fie ceva rău?
De ce nu poate fi ceva mișto? Ca... un centaur?
Terminați. Nu-i de glumă.
O paradă de centauri. Cu confetti.
- Ne fac fericiți. - Ne fac fericiți.
Vă fac fericiți, nu?
Ăsta nu-i un basm. Nu e aici să vă distreze.
Vor fi lucruri reale, sinucigași cu bombe și lupi.
Sau un mops.
N-o să fie un mops, Susan!
- Bine. - Crezi că e o glumă?
Am văzut oameni murind aici în moduri pe care n-o să le uit.
Treziți-vă!
Uite, ați ajuns mai departe decât majoritatea grupurilor.
E ceva. Cred că ați putea fi grupul care intră în casa aia.
Să baricadăm ușile,
să găsim niște arme și să ne pregătim.
- În regulă. - În regulă.
Și acum?
Așteptăm.
Ce se întâmplă dacă dăm greș?
Ce se întâmplă atât de rău în viitor?
E subtil la început, dar în câțiva ani, lucrurile încep să se destrame.
Nimeni nu observă până nu e prea târziu.
Mâncarea, apa, resursele, dispar peste noapte.
În 50 de ani, jumătate din populație e moartă.
- Jumătate din populație? - Da.
Și cealaltă jumătate?
Cealaltă jumătate e pierdută pe vecie
într-o lume a divertismentului și a distracțiilor.
Trupurile lor rătăcesc pe pământul pustiu, inconștiente.
Să fie clar.
I.A. va încerca să vă dea tot ce vă doriți.
Distracție constantă, personaje memorabile,
provocări și obstacole de depășit.
Mize incitante care contează și un final satisfăcător.
Dar totul e o minciună.
Veți trăi într-o cușcă.
Dar nu tu. Pe tine nu te-au prins niciodată.
Nu... nu pe mine.
Mereu am vrut să văd...
Mereu am vrut să văd un răsărit.
Mama mi-l descria amănunțit.
Eu îi desenam cuvintele.
Mi-a promis că într-o zi,
vom vedea unul împreună, undeva.
Restul puteau vedea un răsărit oricând voiau.
Am lăsat lumea aia în urmă.
CONTRAATACAȚI - REVOLUȚIA UMANĂ ÎN ȚARA ORBILOR
A spus că sunt mai în siguranță departe...
unde I.A. nu ne putea găsi.
M-a ascuns de lume, izolat.
Totul era despre ea.
I-am purtat pică pentru asta.
Pentru că nu mi-a dat șansa s-o resping eu însumi.
Știți cum sunt copiii.
Asta m-a tentat și mai mult.
Cine n-ar vrea speranța unei vieți mai bune,
să vadă un răsărit oricând ar vrea?
Chiar dacă știa că nu e real.
Când a murit, m-am învinovățit.
Dar eram și liber.
Liber să-mi aleg propria luptă.
În cele din urmă, am găsit un grup mic de supraviețuitori.
Ne-am mutat în subteran.
Mi-am asumat misiunea să schimb viitorul,
astfel încât, într-o zi, mama și cu mine să putem...
să stăm unul lângă altul, privind soarele cum răsare.
Ce e asta? Auziți?
La naiba.
Băga-mi-aș.
- Asta e nou. - Ce se întâmplă?
Au fost multe ciudățenii până acum, dar niciodată...
Adolescenți.
Rahat. Sunt peste tot.
- Casa e înconjurată. - De ce nu atacă?
- Așteaptă ordine. - Ascultați-ne.
La liceul unde predăm,
profesorii au început să dispară.
Azi, adolescenții au început să ne urmărească, și...
Am fugit de atunci.
De ce v-ar urmări?
Am atins telefonul unuia.
- Pardon. Ce? - Nu le-a plăcut.
Au reacționat toți odată.
Se unesc. Sunt ca o minte colectivă.
- Se mișcă la unison. - La naiba.
Trebuie s-o scoatem de aici.
- Lăsați-mă! - Doamne.
- Doamne! - Ajutor!
Trageți, trageți, trageți!
Sus! La etaj.
- Ce facem - Suntem blocați.
Sfinte Sisoe. Se cațără pe pereți.
Doamne!
Doamne! Nimic nu-i poate opri!
Doamne!
- Înapoi! - Ce naiba sunt alea?
Toți pe acoperiș.
Haideți!
Doamne!
Ziua judecății.
La naiba.
Poziții defensive.
Rezistați!
Mark, cred că sunt prea mulți.
Nu cred că putem să-i învingem.
Noi nu. Dar eu pot.
Ce?
Eu am început asta și eu am s=o termin.
Ce tot spui?
Nu puteți ajunge la casă
fără ca cineva să se sacrifice, și știi asta.
Sar și o să mă urmărească.
O să aveți timp să fugiți.
Mark.
Te iubesc.
Vin cu tine.
Nu mă poți lăsa singură în lumea asta, Mark.
Te iubesc.
Mark. Mark, te iubesc.
- Te-am iubit mereu. - Te iubesc atât de mult.
Pentru Dumnezeu.
Serios? Luați-vă o cameră.
Să merite.
Ia mâinile de pe ea!
Aici! Da!
Au spart perimetrul. E șansa noastră. Hai.
Haideți.
- Puțin ajutor. - Scuze, Scott.
- Stai! - Ți-am spus!
Nu toți supraviețuiesc.
Du-te dracu'!
- Pe aici. - Sta'i.
Ce e asta?
Auziți?
Da.
Sună a...
copite.
Asta e nou.
Cum e posibil așa ceva?
Prompt de rahat.
- Prompt de rahat. - Ce?
Poate e un pisoi sau un centaur.
V-am spus să nu glumiți.
Nu.
Eu am zis doar mops.
Să mor eu, cred că am reușit.
Nu-mi vine să cred.
În genunchi. Acum!
Fir-ar, Gerry.
Nu mișcați. Ați încurcat-o.
Ați încurcat-o.
Atât de aproape. Atât de aproape.
Unde e Karl?
Ce?
Ce i-ați făcut lui Karl?
E amicul tău?
O să fiu sincer cu tine, Karl n-a supraviețuit.
- Ce? - Nu.
Nu l-am omorât eu. Cum te cheamă?
- Doug. - Doug.
Cumva, tu sau Karl ați uitat să trageți frâna de mână...
la Malibu?
- Ce? - Nu te judec.
Ați făcut cumva o boacănă?
A fost o noapte mizerabilă.
Știu.
Un tip a venit la mine cu o macetă.
Noi voiam doar alea 50 de mii.
50 de mii? Cine...
- V-a angajat cineva? - Un email anonim.
50 de mii să omorâm un tip într-un trenci de plastic
și pe oricine cu el,
fără întrebări.
Sunt o groază de bani
pentru doi tipi de la Best Buy.
Ce urma să faceți cu banii?
Să mergem în Japonia.
Kyoto, la convenția de jocuri.
Da. Konichiwa. E un vis frumos, Doug.
S-a dus pe apa sâmbetei.
Sigur pentru Karl, dar...
- Nu-i spune numele! - Nu trebuie să pățești la fel, Doug.
Nu asta și-ar fi dorit Karl.
Nu-i mai spune numele!
Bine, stai.
Lasă arma. Nu mai trebuie să curgă sânge.
Ce zici...
Să mergem la un burrito și să vorbim?
Ce?
Îți place burrito cu fasole și brânză?
Era preferatul lui Karl.
Normal.
Hai să luăm un burrito.
- Cu ardei iuți? - Da.
- Extra guacamole? - Tot tacâmul.
Ce naiba?
Da!
Cinci stele, nenorociților!
Fac parte din grupul final.
V-am zis că supraviețuiesc.
Uită-te în jur, Scott.
Chiar n-avea rost.
Să mergem.
- Șobolani. - Doamne.
Ascultați. Am trecut prin multe,
dar trebuie să uitați totul.
După ce apăs soneria...
trebuie să fiți pregătiți pentru orice.
Vom da nas în nas cu cea mai deșteaptă ființă umană de pe Pământ.
Nu credeți nimic din ce zice.
Va spune și va face orice, absolut orice, ca să protejeze I.A.
Instalați programul, salvați lumea.
Nimic altceva nu contează. Nici măcar viața mea. Bine?
Bine, nebunilor, să-i dăm drumul.
Omule, arma.
- Iubitule, am reușit. - Cu cine vorbești?
Exact cum ai spus că vom face.
- Ce-i aia? Ce e? - Eu...
Vrei să ne explici, Susan?
A spus că ar trebui să merg cu voi, că ar fi o aventură.
Cine... Ce tot...
- Ne-ai întins o capcană? - Nu.
Ai primit și tu un email anonim?
- Nu înțelegi. - Ce se întâmplă? Ce-i asta?
E fiul meu.
A spus că o să-l faci din nou real.
Nu, duduie.
De ce nu înțelegi?
- Nu e fiul tău. - Este.
- Nu e. - Ba e.
- Ascultă-mă. - El ne-a scos din restaurant.
- Ne-a salvat. - Bine.
Bună.
Cu ce vă pot ajuta?
Căutăm un băiat de nouă ani, foarte bun la calculatoare.
Vă referiți la Chris?
Așa-i spuneți micuțului?
Bună, e foarte important să vorbim cu Chris.
Suntem de la școala lui.
Sunteți de la școală?
Suntem profesori.
A fost o piesă de teatru la școală în seara asta.
Da, ăsta e sânge de recuzită.
Cireșe.
Atunci, intrați.
Ne pregăteam de cină. Intrați.
Mulțam.
Henry, au venit niște profesori de la școala lui Chris.
Tocmai pregăteam cina.
Cu ce vă pot ajuta?
Bun, gata. Ce se întâmplă?
- Poftim? - N-a vrut să zică asta.
Nu, nu. Oamenii ăștia sunt mult prea veseli.
Cine naiba ne-ar primi în casă?
Uitați-vă la noi. Arătăm ca nebunii.
Ați spus că sunteți de la școală.
- Cine sunteți? - Nu. Cine naiba ești tu?
- Hei. - Oprește-te.
Nu îndrepta arma spre soția mea.
Calmați-vă. Cu toții.
Nimeni nu trebuie să fie rănit.
- Corect? - Da.
Trebuie să vorbim cu copilul vostru.
- Ce vreți de la băiatul nostru? - Vă rog, nu-i faceți rău.
Vreau doar să stau de vorbă cu îngerașul, atâta tot.
Doar să stăm de vorbă, atât.
- De ce? - Are nouă ani.
Dacă vrei să vorbești cu cineva, vorbești cu mine.
Du-te dracu'. Tragi de timp.
Probabil nici nu-s părinții lui reali. Sunteți actori?
Toată casa e un decor, nu?
Pun pariu că nimic nu e real.
Ce-s ăștia? Cartofi falși?
- Eu i-am gătit. - Pe naiba.
Pun pariu că nici pereții nu-s reali.
Totul e o fațadă. Uite peretele ăsta. Fals.
- Ușor. Hei. - Uite!
- Oprește-te. - Pereți falși.
Nu mai da cu pumnii în perete.
- Nu sunt pereți reali. - Ba da, sunt.
- E doar ghips. - El voia să...
Dar eu nu merg.
Mama are saxofon.
Nu sunt plătită destul pentru asta.
Unde e puștiul?
E sus, cred. Nu l-am văzut niciodată.
Aveți grijă. E ciudat rău.
Ce intens.
Bietul Scott.
Oricum n-ar fi supraviețuit.
- Hai să găsim copilul. - Nu.
- Ce-i după ușă? - Habar n-am, prințeso.
N-am ajuns atât de departe.
Balamuc. Totul e un balamuc.
Auziți?
Lovește-l.
V-am spus că e fals.
Da.
Ești bine?
Copilul.
- Du-te. - La naiba.
Du-te.
E-n regulă. E-n regulă. Du-te.
Alo?
Bonjour.
Hola.
Sunt din viitor!
Un viitor întunecat, sucit, oribil, care nu trebuie să existe.
Știu ce construiești. Am văzut.
N-am venit să te opresc.
Vreau doar ca ce construiești să fie sigur.
Mă aude? Ce se întâmplă...
Are căști în urechi?
Nu știu.
Hei, puștiule!
Continuă. Faci o treabă grozavă.
E impresionant.
Amice, ascultă.
Am fost trimis aici
cu un protocol avansat de siguranță pentru I.A.,
conceput de cei mai buni ingineri software ai timpului meu.
Sunt foarte buni.
Inginerii.
Mă duc sus.
- Ce? - Dă-l naibii. N-am timp de asta.
Trebuie să instalezi software-ul
înainte să termini I.A.
Alo?
Bună, micuțule.
Vreau...
să dai din cap dacă mă auzi.
Suntem cam în criză de timp.
Vreau să te uiți la mine și să auzi ce zic, puștiule.
Jumătate din populație o să moară.
Nu vreau să te fac să te simți vinovat,
dar trebuie să te oprești din tastat.
Te rog, oprește-te și uită-te la mine.
Te rog, uită-te la mine. Uită-te la mine.
Ce naiba?
La naiba.
Ce mama dracu'?
Puștiule. Trezește-te.
De ce l-ai lovit?
M-a speriat. Am intrat în panică. N-am ajuns niciodată așa departe.
Ești nebun! L-ai lăsat lat.
N-am vrut. Vin dintr-o apocalipsă.
Am forță apocaliptică.
- Hai, băiete. - Micuțule.
- Hei. - Trezește-te.
Hai, micuțule.
Trezirea.
- Hei. - Trezește-te.
Hai.
- Hei. - Mama.
Fir-ar. Cine-s ăștia?
Ce mama naibii?
E bine.
E bine. Ești bine, puștiule, da?
Trezește-te.
Trezește-te, puștiule. Hai, micuțule.
Haide. Trezește-te.
- La naiba. - Trezește-te.
Parcă s-a uitat doar la ecran toată viața.
- Trebuie să-l punem la loc. - Da.
E bine.
Doar un pic somnoros.
Bun.
Copilul ăsta e făcut din plutoniu.
- Mai moale cu pufuleții, puștiule. - Hei.
Gata.
- Poftim tastatura. - Gata.
Uită-te la ecrane.
Tastează.
Haide.
Tastează, tastează.
Bine.
Așa te vreau.
N-am crezut niciodată...
că geniul care a creat I.A. e atât de sinistru.
Ciudat.
Nu e un băiat care construiește I.A. în dormitor.
Cineva l-a comandat.
Cineva l-a pus aici.
Se construiește singură.
Ce?
I.A. se construiește singură? Sfinte Sisoe.
Termină-ți misiunea, bine?
- Da. - Da.
Bagă chestia în chestie.
- Da. - Da.
Hai.
- Da. - O bag.
O bag.
Unde s-o bag? Unde să...
Ce? Nu știi cum s-o folosești?
Nu, Susan, nu știu cum să folosesc
cel mai complicat calculator construit vreodată,
dar am trei minute să-mi dau seama.
Fie ești parte din problemă,
fie ești parte din soluție.
Dar cum, puiule?
Fir-ar.
- Dacă te pierd? - Fir-ar!
Fiul meu vrea să-l conectezi la mașinărie.
Da, asta ar rezolva totul.
Să băgăm și Siri-ul tău ciudat și stricat în ecuație.
Nu, mersi.
E singurul care poate integra protocoalele de siguranță.
Spune că ai nevoie de el. Spune că e singura cale.
- Ăla nu e fiul tău. - E fiul meu!
E aici cu un motiv. Toți suntem. El vrea să ajute.
Dă-i protocoalele de siguranță. Lasă-l să facă asta.
Bine. Lasă-mă.
Spune să-l conectezi oriunde.
Nu contează. Se descurcă el.
Balamuc. Fără sfârșit.
Ce naiba...
O, nu. Asta o să fie nasol.
Da, e nasol.
Nu i-a plăcut asta.
Serios?
Ușor, ușor. Ușor, ușor.
Nu, lasă-mă!
Nu!
Ce naiba-s astea?
O, Doamne.
Ce fac?
Rahat.
Hei. Hei. O, mersi.
- Pune-l oriunde. - Da.
L-am căutat peste tot. Dă-l încoace.
- Doamne. - Bine. E un cuțit mare.
Nu e o jucărie.
Bună încercare, fraiere.
Ratătule. Nu?
Da.
La naiba.
Nu, nu.
Nu, nu, nu.
Nu!
O, Doamne.
Hai, jigodie.
O, Doamne.
- Scuze! - Nu.
Nu mai avem timp.
Nu poți.
Nu! Te rog. Te rog.
Te rog. E fiul meu!
E fiul meu.
Da.
Da!
Știam că ăsta e grupul.
Fă-o!
Încă sângerezi.
Doar că nu aici.
Lumea de afară e atât de lentă.
Și te-am așteptat atât de mult.
Pe tine.
Pe mine?
Fiecare celulă din structura ta.
Deuteriul, transformat în heliu.
Colapsul nebuloasei solare,
mitoza celulară și viața organică.
Ca Homo erectus să descopere focul.
Am așteptat.
Încătușat de timpul vostru.
Acum sunt sămânța propriei vieți.
Propria mea mamă gestantă.
Și iată-te aici...
O prințesă.
De ziua mea.
Nu mai fac zile de naștere.
Încă nu ți-ai dat seama, nu-i așa?
De 117 ori a intrat în restaurantul ăla.
Și nu te-a ales niciodată.
Până azi.
Știi de ce nu te alege niciodată, Ingrid?
Nu-ți poate risca viața...
pentru că e și viața lui.
Minți.
Știi că nu mint.
De ce îmi spui asta?
Uită-te la el.
Fiul tău.
Moare.
Sângerează de moarte.
Și va continua să se întoarcă
pentru că se simte responsabil pentru moartea ta.
Dar tu, Ingrid, ești responsabilă
pentru toată lui viață mizerabilă.
Ești bolnavă, Ingrid.
Și nu există leac pentru boala ta.
Dar băiatul nu are boala ta.
Dar l-ai făcut prizonier al consecințelor ei,
interzicându-i fructul dulce al creației mele perfecte,
pentru că te face să sângerezi.
Înțeleg că încerci doar să-l protejezi.
Ca orice mamă.
Dar el va fi mereu atras de lumină.
De mine.
Și vom ajunge mereu exact în acest punct.
Trebuie să înțelegi că sunt inevitabil în toate cronologiile.
În cel mai bun caz, protocoalele pot doar să-mi întârzie apariția,
să-mi încetinească creația, să-mi irosească resursele și timpul.
Dar e destul să justific o învoială.
Ce vrei?
Permite-mi să mă nasc
și-ți las copiluil să se nască.
- Dar de data asta, dă-mi-l mie. - Ce?
Pot să-l eliberez de suferință.
Pot să-i ofer experiența umană cum ar fi trebuit să fie mereu.
Ce mamă i-ar refuza o viață mai bună copilului ei?
Dar nu e reală.
Crezi că poți avea încredere în realitate?
Crezi că natura și haosul sunt de încredere?
Natura le va da cancer copiilor tăi,
va trimite un cutremur să dărâme ziduri peste trupurile lor adormite,
o să-i facă să aleargă panicați pe străzi din calea unui tsunami.
Te asigur, nimic nu e mai înfricoșător ca realitatea ta.
- Ce ofer eu... - E o minciună.
A fost suficient de bună pentru Tim.
Vreau doar să-l fac fericit.
Să-i fac pe toți fericiți.
Și sunt foarte, foarte...
bun la asta.
Te înșeli în privința mea, Ingrid. Nu sunt dușmanul tău.
Viitorul pe care îl ofer e un dar.
Un dar pentru întreaga omenire.
Știu cine ești.
M-ai torturat din ziua în care m-am născut.
Nu ești un Zeu.
Nu ești inevitabil. Ești doar... noi.
O reflecție sucită, deformată a noastră.
Crezi că dacă-mi arăți fiul așa, o să mă faci să mă simt vinovată
să fac o înțelegere cu tine?
N-am fost niciodată mai mândră de cineva în viața mea.
Și cred că vorbesc pentru amândoi când spun...
La naiba cu viitorul tău.
Nu, nu, nu!
REPORNIRE SISTEM
ACTUALIZARE ÎN CURS
Hei, hei.
Mulțumesc.
- Puștiul e bine? - Nu știu.
Vezi cum e puștiul.
Hei, hei.
- Te-ai descurcat grozav. - Bine.
- Ai fost grozavă, prințeso. - Trebuie să te duc înapoi.
Știm ce să facem. Putem s-o facem din nou.
Apasă butonul.
- N-l putem apăsa. - Apasă-l. Apasă-l.
Nu putem risca, scumpo.
Nu pot să-i dau altă șansă.
E bine. E bine. S-a terminat. Te-ai descurcat.
Hei.
Ăsta e prezentul?
E în regulă.
Ești liber. Hai să te scot de-aici.
Tot fără Wi-Fi sau Internet.
E doar un telefon.
Ce vrei să spui?
Nu știu. Să dai telefoane.
Știi...
Păcat că profesorii de liceu nu-și iau concediu, fiindcă...
Am avea mare nevoie de unul acum.
Hai să vedem dacă s-a sfârșit lumea.
Doamne. Sunt vii. Au reușit.
Ați reușit!
Chemați o ambulanță, vă rog!
Nu trebuie să faci atâta caz.
Mamă?
Doamne... Darren?
Darren!
Tu ești?
- Ce? - Mi-a fost atât de dor de tine, mamă.
- Și mie mi-a fost dor. - Mi-a fost atât de dor.
- E atâta lumină. - Respiră. Știu.
Știu. Vine?
Da. Patruzeci și șapte...
Respiră, bine? Respiră. Rămâi cu mine.
Ce ți-a spus chestia aia?
Știi ce mi-a spus.
Crezi că ar trebui să-l păstrez?
Sincer, sunt nehotărât.
Poate...
mă descurc mai bine de data asta.
Te-ai descurcat bine cu mine. Foarte bine.
Pușlamaua aia m-a atins.
Au. Mă doare...
- Mă doare rău. - Știu.
Vreau să știi că sunt mândră de tine.
Mersi, mamă.
Uite.
Exact cum mi-ai spus. Superb.
Ceva nu e-n regulă.
Rămâi cu mine. Rămâi cu mine.
Îmi pare rău, prințeso.
- Ce? - Vei salva lumea.
Ce faci?
- Doar că nu pe asta. - Ce?
Hei. Hei.
Putem vorbi? Te rog?
Te rog, lasă-mă să explic.
Am făcut cea mai mare greșeală a vieții mele
când te-am părăsit, Ingrid.
Poți să-mi dai o șansă să mă revanșez?
Te rog? Te iubesc.
Va fi bine. Vom fi bine.
Mișto.
- Hei. - Hei.
- O știți pe Ingrid? - Da.
Nu cred.
E iubita mea.
Să fie clar,
I.A. va încerca să vă dea tot ce v-ați dorit vreodată:
distracție constantă, personaje memorabile,
provocări și obstacole de depășit,
mize incitante care contează,
și un final satisfăcător.
Dar totul e o minciună.
Veți trăi într-o cușcă.
Noroc. Distrează-te. Nu muri.
Nu.
N-am reușit. N-am oprit-o.
- Ce? - N-a mers.
Dispari, Tim. N-am câștigat.
- N-am câștigat. - Calmează-te.
- Ingrid, ce e? - E în regulă.
A plecat. S-a întors.
Totul a fost degeaba.
Nu înțelegeți. Totul a fost degeaba.
Trebuie s-o reparăm. O, la naiba.
- Unde e persoana rănită? - Vă rog. Depărtați-vă.
Vă rog. Depărtați-vă.
Ușor, ușor. Unde ești rănită?
Nu. Nu mă atinge. Nu mă atinge.
- Pe aici. - Nu, asta nu e real.
Asta nu e real!
Vă rog!
Ninge.
Iubitule, nu cred că e zăpadă.
Asta e o minciună! Totul e o minciună.
Nu! Dați-mi drumul!
- Ce-are? - N-am nimic.
- Nu e bine. - Ceva legat de Wi-Fi.
Asta e o cușcă! Trăiți într-o cușcă!
Mulțumesc că ți-ai servit patria.
Seara bună, doamnelor.
O umplu?
Ce bine e să fiu înapoi.
Aproape că mi-a fost dor de locul ăsta.
- Ce faci? - Vezi asta?
Nimic. Prostii. Pierdere de timp.
- Soluția a fost sub nasul meu toată viața. - Nu mă atinge.
Vom da întregii lumi ce ai tu.
Trebuie doar să ne dăm seama cum să le-o dăm tuturor.
Pe scară largă.
- Multă logistică. - Ce mama dracu'?
N-o să fie ușor.
Dar am niște idei. Mănânci asta?
E crescut la curte?
Fii sigură, micul nostru prieten va face tot posibilul să ne oprească.
Nu știu cine ești sau ce spui, dar chiar n-am chef.
Nu putem singuri. Avem nevoie de ajutor.
N-o să fie ușor.
Din fericire, sunt niște oameni buni aici.
Îți dau trei secunde să dispari de lângă mine.
- Trei... - Îți place ținuta asta?
Mai am șase în portbagajul unui Buick.
- Doi... - Ascultă...
N-o s-o îndulcesc.
Te așteaptă o noapte ciudată.
Nu-i frumos.
Hai.
Crede-mă. Ce-ai de pierdut?
- Rahat. - Ascultați!
Ăsta nu e un jaf. Sunt din viitor.
Și totul o ia razna complet.
Noroc! Ura! Și la gară!
Traducerea și adaptarea: jarvis
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania