Какво означава /суенито/?
/Суенито/ означава /малка мечта/.
Само това ли? Без история?
Може ли вече да се къпем?
Нека да разкаже.
Добре де. Сядаи̃те.
Да! - Добре.
Така.
Добре.
Това е история за един изчезващ квартал.
Имало едно време в една далечна земя на име Нови И̃орк...
НОВИ И̃ОРК
...квартал на име...
Уошингтън Хаи̃тс.
Кажете го, за да не изчезне.
/Уошингтън Хаи̃тс/!
Точно така, добре.
Улиците там били от музика.
Народе! Аз съм вашето момче Кид Меро!
Часът е 5:30 и ето днешните новини.
В рекордна гореща вълна кметът призовава за какво?
За ограничена употреба на климатиците поради прекъсвания на тока в Бронкс.
Ураганът Мария нанесе големи щети на острова
и семеи̃ството ми остана без ток.
А сега нямаме ток и в Нови И̃орк?
Очакваната от всички квартална /Фиеста във Висините/
ще ви извади от домовете ви и право в клубовете.
БЛАГОСЛОВЕН БЕЗ СТРЕС
ДОМИНИКАНСКА РЕПУБЛИКА
Здравеи̃, татко.
Наи̃-хубавите ми дни.
Благослови ме, бабо.
И да си пиеш лекарствата.
Бог да те благослови. - Обичам те.
В /Уошингтън Хаи̃тс/ се разпуква зора.
Какво правиш? Има някакъв кретен.
Трябва аз да го пропъдя.
Вдигам решетката призори.
Навеса бърша и пея.
Добро утро на всички!
Леденостудена пирагуа с маракуя, портокал, череши, ягоди и мамеи̃!
Здрасти, как си? - Както винаги, сеньор Уснави.
Леденостудена пирагуа...
Аз съм Уснави. Сигурно не ви говори нищо.
Славата ми е силно преувеличена.
Утежнява се от факта, че синтаксисът ми е сложен.
Понеже емигрирах от наи̃-чудното местенце на Карибите...
Република Доминикана. Обичам я.
Така милея аз за нея, че и повече дори.
Откакто нашите ги няма вече, не съм се връщал там.
Ще трябва да помисля за това.
Млякото е вкиснало.
Я почакаи̃ малко.
Защо всичко в хладилника е топло?
Трябва да се боря с тази жега.
Няма да изкарам нищо, ако кафето не е леко и сладко.
Хладилникът се повреди.
Имам кафе, но е без мляко.
Боже мили. Опитаи̃ рецептата на мама.
Използваи̃ кондензирано мляко.
Супер.
Ето го и лотарии̃ния ти билет.
Търпение и вяра!
Това беше баба. Не ми е родна баба,
ала тя ме отгледа.
Това тук е неи̃ната школа.
Сигурно си мислите, че съм загазил здраво.
Не съм прекосявала 96-а улица.
За това трябва да хванеш влака.
Продължаваш след Харлем към северен Манхатън,
слизаш на 181-ва улица и се качваш на ескалатора.
Дано си записвате, че после ще се изпитваме.
Това е изпитание. Животът тук е труден.
Преди два месеца купиха /Ортегас/.
Всички в квартала застягаха багажи.
Наемите скочиха,
стана адски скъпо, но някак се крепим...
Във Висините.
Светвам лампа и денят започва.
Има караници... - Дългове без краи̃...
И сметки за плащане.
Във Висините.
Не издържам без кафе.
Аз сервирам кафе.
Нощта след цяла вечност ще настъпи
в Уошингтън...
Ето го и Кевин Розарио.
Има фирма за таксита.
Бори се да оцелее.
Дъщеря му Нина е в колеж.
Таксата е непосилна и него сън не го лови.
Тои̃ купува само евтини неща.
Добро утро, Уснави.
Топъл хляб и кафе с мляко.
Дваи̃сет долара за лотарията.
Добре, може да имаш късмет. - Дано.
Толкова си развълнуван.
Моята Нина пристигна снощи в три.
Супер! Баба готви цяла седмица.
Щом се видим този уикенд...
Ще хапнем добре!
После се появява И̃есения.
Аха...
Надушва секс и евтин парфюм.
О, не!
Мирише досущ на ароматизатор за кола.
О, не!
Вярно е! Тя крещи: /Кои̃ е вътре с теб, Хулио?/
Даниела!
Грабва бухалка и ритва вратата.
Карла!
А тои̃ - в леглото с Хосе от магазина за алкохол!
Ах, не думаи̃!
Това е Кука. Дамите от салона.
Благодарим ти, Уснави!
Кука.
Чао, татенце.
Чао!
Сони, закъсняваш.
Споко! Знаеш, че ме обичаш.
С моя братовчед въртим
поредния семеен магазин.
Боже, стана толкова горещо.
Както казва Коул Портър,
хората се отбиват за няколко студени води
и билет за лотарията. Това си е закон.
Всеки има работа, всеки има и мечта.
Докато си пия кафето, те клюкарстват.
Отбиват се тук на път за работа.
Само казвам: /Един долар, два долара,
един и петдесет, един и шеи̃сет.
Искаш кондоми? От кои?
Петдесет цента за две води, /Ню И̃орк Таи̃мс/.
Торбичка? Данъкът е включен.
С малко практика
задобряваш в математиката.
Продаваш принадлежности и дреболии.
Всички са под стрес, така е,
но продължават напред.
Пишат празен чек и се питат какво следва.
Във Висините вземам си кафе и заминавам.
Вземам си кафе
и мисля само за това,
което ме засяга пряко.
Което ме засяга пряко.
Във Висините
парите не стигат, и все пак...
И все пак...
Щом падне мрак, радиото надувам аз.
За нищо не те бива! - Бени!
Ще си взема... - /Милки Уеи̃/.
И също така... - /Деи̃ли Нюз/.
И... - /Поуст/.
И наи̃-важното... - Второ кафе за шефа.
Сметана... - Пет захарчета.
Аз съм върхът. - Какво?
Уча бързо. - Какво?
Шефът ми не може вечно да ме пренебрегва.
Може. - Аз съм деен, сключвам сделки.
Но познаи̃. - Какво?
Все още за нищо не те бива.
Да бе. - Ванеса намина ли вече?
Млъкваи̃! - Не се вкисваи̃ така, градски.
Човече... - Признаи̃ и̃ чувствата си.
Изведи я на вечеря.
Или за нищо не те бива.
Не! Не, не, не!
Не, не, не! Не, не, не!
Г-н Джонсън, депозитът е у мен.
Заключен е в кутия в моя дрешник.
Не е вписан в банковата ми сметка,
но спестявам за вноска и плащам наем.
Няма да ви подведа. - Ще се справиш.
Сега е шансът ти да я поканиш!
Нека после обсъдим договора за наем.
Хаи̃де, деи̃стваи̃, не блокираи̃!
Здрасти!
Дължиш ми бутилка студено шампанско!
Местиш ли се?
Остана само една малка проверка и се местя в центъра!
Кафето е за наша сметка.
Добре.
Уснави, покани я. - Абсурд.
Довиждане засега.
Стига бе, човек! О, не, тя замина.
Вземи си почивка и се разходи.
Изглеждаш изтощен, объркан. Не се оставяи̃ така.
Целият квартал едва свързва двата края.
Заседнал си тук като улична лампа.
Да, аз съм лампа, задъхвам се от жега.
Светът се върти, а аз стоя вцепенен.
Моите познати по улиците се тълпят.
Но всеки ден различен е и сменям ритъма.
Нашите са дошли тук с нищо и живяха с малко.
Да, бедни сме, но магазина имаме поне.
Продължавам техния завет. Това е съдба.
Някои̃ ден ще съм на плажа и Сони ще ми пише чекове.
Във Висините развявам флага роден.
Всички тук сме дошли да работим и живеем.
Тои̃ напомня ми, че идвам много отдалеч.
Доминикана, Пуерто Рико, няма краи̃.
Във Висините... - Всеки ден имаи̃ търпение и вяра.
Докато се измъкнем от нищетата.
Във Висините имам само днешния ден.
Имаме само този ден и не можем да спрем.
Кварталът е наш.
Във Висините развявам флага роден.
Тои̃ напомня ми, че идвам много отдалеч. - Семеи̃ството ми дошло е отдалеч.
Във Висините става все по-скъпо с всеки ден.
Всеки ден.
А нощта все още е така далеч.
А за утре, приятел, просто трябва да почакаш.
Ще видиш нощи. - Във Висините.
Ще хапнеш боб и ориз.
Сироп с лед. - Във Висините.
Няма да повтарям.
Включете лампите. - Във Висините.
Ще полетим
и ще видим няколко дни от живота...
В Уошингтън Хаи̃тс!
3 ДНИ ДО СПИРАНЕТО НА ТОКА 28GС
Нареди ги там, до мангото.
Да подредим и тези кашони.
Работата няма краи̃.
Здравеи̃, Алехандро! - Как е?
Как е кантората? - Върви, слава богу.
Одрал си кожата на баща си. - Недеи̃ така.
Как беше в Доминикана?
Видях се със стари приятели. Знаеш как е.
Де да можех да си ходя по-често.
Така си е.
Видя ли стария бар на татко?
Както и миналия път ли беше?
Готов ли си?
Не ме занасяи̃.
Престани!
Сигурно не си го спомняш така,
но това може да е шанс да го върнеш към живот.
По дяволите.
Татко ще се обърне в гроба, ако види бара си сега.
Електричеството е спряно.
Половината покрив е отнесен от урагана.
Затова му искат ниска цена и бързат да продават.
ЕЛ СУЕНИТО
/Ел Суенито/.
Малката мечта на татко.
Спомням си
как работех на машината за безалкохолно.
Бях същински Джон Уик.
Спестявах всяка дребна монета за този ден.
Тук не можеш да направиш и две крачки,
без да се сблъскаш с нечии големи планове.
Синко...
Все говориш за мечтата си.
Искаш ли да я осъществиш?
Добре, готов съм.
Благодаря ти, човече.
До скоро, бащичко.
До скоро. - Чао.
Това е то.
Луда работа!
Да го направим!
КАРИБСКО МОРЕ
Имах една мъничка мечта.
Ако се върнех в Доминикана, щяхме да съхраним корените си.
Но Нина Розарио мечтаеше само за размах.
Наи̃-добрата в правописа, отличничка,
въртеше бизнеса на баща си и на практика
ми беше като малка сестра.
Беше ракета, устремена много надалеч.
Какво?
ПРЕМЕСТВАНЕ
Геният се прибра!
Липсваше ми! - И ти. Сега ли се прибра?
Да, късно снощи.
След седмица? - Да, наистина се местим.
Имаме да си говорим много.
Намини за маникюр. - Имам нужда.
Днес Бени е дежурен в централата. Само казвам.
Проба, едно, две, три.
Аз съм Бени, днес съм вашият диспечер.
Внимание, внимание!
Аз съм Бени и споменавам,
че днес аз съм на микрофона.
Ако искате, надуи̃те клаксона.
Има трафик в Уест Саи̃д.
Слезте на 79-та и завии̃те наляво.
Избягваи̃те /Ривърсаи̃д Драи̃в/.
Уест Енд е ваш приятел, ако хванете зелената вълна.
Не минаваи̃те по /Дии̃ган/.
Биг Папи е в града за уикенда.
Доминиканци, ако минете по шосе 87,
няма да се върнете скоро...
Един момент.
Бени, здравеи̃. - Нина, прибрала си се.
Нещо ново? - Татко ти идва насам.
Добре. - Радвам се, че се видяхме.
Винаги. - Изчакаи̃ за минутка.
Била си диспечер тук, нали?
Веднъж или дваж.
Виж как го правя аз.
Има пътен инцидент
на 10-о авеню до център /Джеи̃къб Джеи̃виц/.
И внимаваи̃те да не заседнете на 192-ра.
Има повреден автобус.
А сега, специалният ни гост.
Предава на живо за вас. - Бени.
Приветстваи̃те я, тя се притеснява! - Бени.
Нина Розарио, наи̃-добрата!
Надуи̃те клаксоните.
Не, не. - Хаи̃де.
Усмихва се.
Кажи /здрасти/.
Здрасти.
Еха! - Добро утро.
Оставям те да работиш.
Благодаря за посрещането.
Винаги.
Винаги, Нина.
Остани тук с мен.
Навън е горещо.
Ще увеличим климатика.
Остани тук с мен.
Много си зажаднял.
Гаджета ли бяхте? - С дъщерята на шефа?
Нина Розарио!
Здравеи̃. - Как си?
Дръж се.
Пази се, момиче. Тъкмо пристигна.
Маи̃чице.
Много неща се промениха, откакто замина.
АВТОСЕРВИЗ РОЗАРИОС
Баща ти поне успя да задържи половината.
ГОЛЯМО ОТКРИВАНЕ
За химическо чистене на риза искат девет долара.
Какво? - Виж ти, кои̃ си е дошъл!
Виж се само! Защо си по-висок от мен?
Порасна с два пръста и се мисли за мъж.
Млъкваи̃. - Разбирам те.
Ще дои̃деш ли на протеста другата седмица?
Както някога?
За какво?
Искат да изгонят всички заселници.
Време е да се опълчим. Ще дои̃деш ли?
Този глас ми е познат!
Ела тук!
Брои̃те ме. - Чао.
Приключи ли? - Да.
Кои̃ наглежда магазина? - Какво?
Еи̃! - По дяволите!
Пии̃т, не може просто да го вземеш!
Братле! Върни се!
Това ще го плащаш ти, братле! И двамата!
О, да.
Избродирани са от маи̃ка ти.
Мир на душата и̃.
Ще ги използваме на празненството.
Прекрасни са.
Баба Клаудия няма деца
и затова е като маи̃ка на целия квартал.
Тя е и пазител на нашите малки мечти.
Какво има, Нина?
Когато съм в Станфорд,
там съм като изолирана.
Такава самота...
Питам се какво правя изобщо там.
Разбирам те, миличка.
Когато мама дошла от Куба...
Боже мили.
Чувствала се като малка песъчинка от бреговете, които напуснала.
И какво направила?
Купила си палто и кадифени ръкавици.
Ръцете и̃ били напукани от препаратите.
Но ръкавиците ги скривали.
Отстоявали сме достои̃нството си по всякакви дребни начини.
Затова тези салфетки са толкова красиви.
Затова ръкавиците на мама бяха красиви.
Дребни детаи̃ли, които показват на света, че не сме невидими.
Върви и говори с татко си.
Следваи̃ ти неотклонно своя път в живота.
Дишаи̃.
- Ако изгубиш някога ти своя път...
Дишаи̃.
Това е моята улица.
Усмихвам се на хората.
Знам ги цял живот. - Как си, Нина?
С гордост гледат ме те.
И всички са мили.
Казват, /ти ще успееш/.
Но тогава защо, щом бях надалеч,
криех толкова неща? - Здравеи̃, Нина!
Здравеи̃те, аз съм.
Наи̃-голямото разочарование е това.
Детето да не успее
и да се върне, крачеи̃ки бавно.
Добре дошла! - Просто дишаи̃.
Следваи̃ ти неотклонно своя път в живота.
Дишаи̃.
Просто дишаи̃. - Ако изгубиш някога ти своя път...
Дишаи̃. - По радиото звучат
стари забравени ритми.
И си спомням, когато градът беше мои̃.
Помня милите думи
/обожавам те, обичам те/. - Обичам те.
Всички ми махаха с ръка и казваха
/Бъди смела и ще си добре/. - Обичам те, дишаи̃.
Може би е от мен,
но сякаш беше преди цял живот. - Дишаи̃.
Какво да кажа на онези, които познавах преди?
/Здравеи̃те, прибрах се/?
Вижте, Нина.
Здравеи̃те. - За нея няма защо да се тревожим.
Те не се тревожат за мен.
Вижте, ето я нашата звезда.
Разчитат на мен да успея.
Винаги е била отличничка.
Аз успях да се измъкна оттук!
Винаги съм се учила добре.
А може би трябваше да си остана у дома. - Вижте, Нина.
Като дете оставах съвсем будна.
Изкачвах се на върха
на всяка аварии̃на стълба.
Катерех се неуморно. - Дишаи̃.
Печелех всяка стипендия.
Спестявах всеки долар.
Първа заминах в колеж.
Как да им кажа защо... - Дишаи̃.
...сега се връщам у дома?
С очи вперени в хоризонта,
само аз и големият мост.
Питам се, /Нина,
какво ще излезе от теб?/
Изправи гърба.
Усмихни се пред съседите.
Всичко е наред.
Всичко е супер.
Стандартният отговор.
Много тестове и задания.
Усмихни се, помахаи̃.
И се моли, о, Боже...
Как да посмея да кажа? - Нина.
Просто да вляза и да кажа. - Нина.
Знам, че ви подведох...
Нина!
Просто...
дишаи̃.
Истината за елитните училища...
Там не се шегуват, татко.
Когато заминавах, всички казвахте
/Ще бъде страхотно. Върви и им покажи кои сме/.
Истината е, че...
през повечето време в Станфорд се чувствам като предателка.
Така ли? Пред кого?
Пред семеи̃ството ми.
Пред общността.
Деканът даваше вечеря за студенти от малцинствата.
Имаше богати спонсори и всякакви знатни особи.
Бях с черна коктеи̃лна рокля и докато отивах към масата,
една от тях ми връчи чинията си
и каза: /Поръчах вегетарианско меню/.
Не. - Да.
Сервитьорите, все латиноамериканци, впериха очи в мен.
Очакваха да видят как ще постъпя.
/Какво ще направи тя? С нас ли е, или с тях?/
Няма нищо срамно да обслужваш хора.
Нито да следваш друг път.
Като теб.
Татко, срокът изтече.
За плащането на таксата.
Така ли?
Да. - Не са ме уведомили.
Завърших семестъра, но дължим пари.
Не го мисли, ще платя.
Татко...
Срокът за записване също изтече.
За какво говориш, Нина?
Как така знаеш преди мен?
Смених адреса ти с този в общежитието ми.
Но защо?
Продаде половината си бизнес и едва плати първи курс.
Не искам да го правиш пак.
Чакаи̃, продадох заради дългове. - Не.
И двамата знаем, че не бяхме добре финансово.
И че не е по силите ни.
Ще им се обадя. - Станфорд е минало.
Нина, престани, моля те.
Говоря сериозно. - Хеи̃!
Не ми казваи̃ какво можем да си позволим.
Не си ти родителят.
Бог да те благослови.
Благодаря!
Какво е това?
Какво има по тръбите?
Ръжда. - Така ли?
Чудно.
А това? - Това е покривът.
На земята ли?
Уснави.
Ти си работохолик.
Мислиш, че в Доминиканската република ще е различно?
Маи̃ка ми беше същата.
От сутрин до вечер, година след година. И за какво?
За да бърше подове, докато умре.
Само че тук работя, за да оцелея.
В /Ел Суенито/ ще работя с любов.
Бакалията беше нещо временно.
А вече съм почти на трии̃сет.
Винаги съм смятал да се върна.
Надявам се, че няма да се върна сам.
Аз, ти и Сони?
И Сони ли ще идва?
Още не съм го питал.
Без него не заминавам.
Ще се оправя със Сони.
Но без теб не мога да замина никъде.
Аз се грижих за общността, нали?
И още как!
/Ел Суенито/ 2.0.
Тропическият въздух ще те поддържа млада, момиче!
Да му се не види, купи ми бански!
Да го направим!
Не знам, човече. Да напуснем /Уошингтън Хаи̃тс/?
Трябва да говоря с татко.
Такова си хлапе.
Не знаеш какво е там.
Доминиканската република ще те смае.
Виж...
Ти си решаваи̃ за себе си. Но не забъркваи̃ и мен.
Плаж.
Меренге. Карнавал.
Лятото е целогодишно.
Кои̃ ще те посрещне там?
Някакъв далечен братовчед?
Наи̃-хубавите ми дни бяха там.
Ама че сълзливо прозвуча.
Дошъл си тук на осем.
Имаш /островни спомени/.
Аз не. Тогава съм бил бебе.
Мястото ми е в Ню И̃орк.
Аз си имам остров. Върви и си намери своя.
Не забравяи̃ как си получил името си.
Да бе... - И оправи хладилника.
Добре. Да не мислиш, че си забавен?
Какво означава /Уснави/?
Звучи странно.
Не е вярно.
Добре де. - Млъкваи̃.
Когато бил за пръв път в Ню И̃орк,
татко видял на хоризонта кораб.
Казал си, /така ще се казва синът ми/.
Уснави!
Уснави.
Харесва ми.
Благодаря.
Г-н Розарио? - На телефона.
Не знам дали сте получили точна информация.
Всъщност приемаме плащания до юни.
И срокът не е изтекъл?
Не, не е. Да ви кажа ли сумата?
Да, записвам.
Дължимото за есенния семестър...
САЛОНЪТ на Даниела
2 ДНИ ДО СПИРАНЕТО НА ТОКА 31GС
Спомнете си, че кварталът изчезваше.
Доказателство А: Салонът на Даниела.
Местят се след седмица след десетилетия на преобразяване.
И външно, и вътрешно.
Нямаше друг като нея.
Ходеше на токчета като кокили.
Тои̃ няма жилище, не плаща наем.
Нощува ту при едната, ту при другата.
Разбира се.
Лудост е да позволяваме да ни нараняват така.
Трябва да сме взискателни. - Така е.
Три спирки.
И си на новото място. - Защо не разбираш?
Прекалено съм стара, а Бронкс е далече.
Какво да направя? Наемът стана непосилен.
И не съм единствена.
Повечето ми клиенти вече се преместиха.
Създаи̃ си нови клиенти.
Почивката ми не стига да идвам дотам.
Джесика...
Първо: качваш се на метрото.
Второ: пътуваш три спирки.
Трето: пристигаш в новия салон.
Десет минутки.
Десет минути ли? Съкровище.
Да не се возиш в машина на времето?
Моля?
Не, нали?
Народът ни е преживял робството.
Преживели сме геноцид.
Конкистадори и диктатори. - Да.
А няма да оцелеем три спирки в метрото?
Даи̃ сметката на дамата. - Добре де.
А кои̃ подстригва по-добре от мен?
Здравеи̃те. Колко ще чакам?
Ти, миличка, ще си първа!
Внимание, пуснете я да мине!
Това е Нина!
Прекрасна! - Красавица!
Кажете ми нещо ново.
Старица! - Мърлячка!
Кучка! - Кажете ми нещо ново.
Малко отгоре. - Малко отстрани.
И също малко клюки от квартала.
Кажете ми нещо ново.
Добре, но не си го чула от мен.
Едно птиченце ми каза,
че Уснави е преспал с И̃оланда.
Ах, не думаи̃!
О, не!
Тои̃ не би излязъл с такава грозотия.
Кажи ми, че се шегуваш. - Добре.
Само те проверявах.
Кажете ми нещо ново.
Какво? Все едно!
Леле-мале!
И така, Нина,
чух, че си говорила с Бени.
И какво още? - Чувам много.
Казват, че имал голямо... такси!
Ах, не думаи̃! - Добре.
Не искам да знам къде си чула всичко това.
Даже не те и разбирам.
Карла, та тои̃ имал цяла лимузина.
Кажете ми нещо ново.
Стига да поддържа чистота.
Боже.
Боже мили!
Нина, знаехме, че точно ти
ще успееш да се измъкнеш оттук.
Сигурна съм, че много си ги впечатлила.
Винаги си била наи̃-добрата. - Вярно е.
Искаме да ни поканиш на дипломирането си.
Ще кажат името ти. - И ние ще закрещим.
Стига!
Аз... отпаднах.
Ах, не думаи̃.
Да. Ще вървя.
Това е лоша новина.
Сигурно са я скъсали.
Или са и̃ надули корема?
Какво е станало, по дяволите?
Аз не знам.
Кажете ми нещо ново.
Какво ли знам аз?
Дани, отивам на обяд.
Вземи ми безалкохолно.
Добре. - Къде се измъкна?
Бързо се изстреля.
Значи така, бръснем до кожа.
Ванеса.
Ванеса, ти си безценна.
Обожавам те, кралице моя!
Даи̃ ми само един шанс! Моля те!
Ванеса!
Ванеса. Корава като камък.
Мечтаеше да стане моден дизаи̃нер.
За нея мечтата беше нещо, което се пази в таи̃на.
Влакът краи̃ прозореца ми вече не ме дразни.
Шумотевицата не смущава моя сън.
Тя е като приспивна песен.
Влакът влудява всички наред.
Ала само не и мен.
Момчетата, които водя, не издържат на шума.
Няма проблем, и без друго не позволявам да остават.
Някои̃ ден ще се кача на този влак.
ФОРМУЛЯР ЗА НАЕМ
И ще замина надалеч.
ЖИВОТ В ЦЕНТЪРА
Не остана още много.
ЦЕНТЪР
Момчетата след мен подвикват,
щом по улицата вървя.
Ала техният мачизъм не смущава моя ритъм.
Здравеи̃, съкровище. - Това е като комплимент.
КОЛЕЖ ПО МОДЕН ДИЗАИ̃Н
Момчетата след мен подвикват всеки ден.
Но това не е проблем.
Ако имам настроение, няма да е с някого,
кои̃то подсвирква, защото няма какво да каже.
Или надува клаксона на шевролет.
Някои̃ ден ще скоча в лимузина
и надалече ще замина.
Да, да.
Не остана още много.
Съжалявам, бързах много.
Изпратих ви имеи̃л, но си нося и копие.
Ето, за всеки случаи̃.
Г-ца Моралес.
Да. - Така.
Съжалявам, скъпа. Щях да ти звънна.
Имам чекове.
За първия и последния месец. Гарантирани са.
Без добра кредитна история не мога да помогна много.
Може родителите ти да подпишат.
Ако докажат доход колкото 40 наема.
Обади ми се до 17 ч. и ще видим.
Здравеи̃те! - Добър ден.
Много се радвам, че успяхте. - Благодаря, че ни приехте.
Ето това са прозорците.
Чудесно.
Просто прекрасно.
Е, как мина?
Ще има ли шампанско?
Агентката му хвърли поглед и каза /не/.
Да си гледа работата.
Изцапал си се.
Това е всичко.
Братовчед ми с изплезения език
искаше да те пита...
Да?
Такава дама като теб...
какво ще прави този уикенд?
Братовчед ти танцува ли?
Като пияната Чита Ривера.
Престани.
Кажи на братовчед си... Фиестата във Висините.
Може да обиколим клубовете.
Да гледаме фои̃ерверките.
Задръж го.
Благодаря. - Приятен ден.
Леле, кои̃ ли е това?
Не ме пипаи̃, много съм горещ!
Какво става? Ето какво.
Страхотно е и го знаеш.
Не спираи̃. - Продължаваи̃.
Видя ли ме? Жесток бях.
Какво начало на уикенда!
Сони, за теб всичко е безплатно.
Любима Доминиканска република,
не съм те забравил. - Ти.
Ще излезеш с момиче. Ще направиш пари.
Ще се кача на самолета. - Да!
Но дотогава си имам дестинация.
Бързам да си ида у дома.
А Ванеса бяга точно оттам.
Бързам да си ида у дома.
А Ванеса бяга точно оттам.
За момента аз работя в кварталния салон.
Докато подстригвам дами, те споделят свои таи̃ни.
Всеки ден кои̃ с кого, какво, защо...
Тук не мога да изкарам достатъчно добри пари.
Но това не е проблем.
Докато мета бордюра,
чувам реактивните двигатели
как прокарват следи в небесата.
Вдигам очи и мисля за отминалите години.
Един ден ще отида на летището
и ще отлетя.
Не остана още много.
Всеки ден.
Момиче, какво ти става?
Виж какво направи.
Да, това е моята коса. Какво ще направиш?
И по средата!
На папагал ли искаш да заприличам?
Чита Ривера? Каза /пияната Чита Ривера/.
Коя е тя?
Онази с бананова шапка?
Не, тя е Кармен Миранда.
Дамата със сключените вежди?
Какво? Не. - Млъкваи̃!
Какво ви учат по Испанско наследство?
Слушаи̃те и повтаряи̃те.
Чита, Рита, Фрида,
Селия, Долорес, Исабел,
Сандра, Хулия, Ригоберта, Мирабал.
Готови? - Да!
Хаи̃де. - Чита, Рита, Фрида,
Селия, Долорес...
Исабел, Сандра, Хулия...
Ригоберта, Мирабал.
Точно така.
И Соня. Съдия във Върховния съд.
Бос
Браво, точно така!
Благодаря.
Работиш ли още? Всичко е затворено заради жегата.
Отиваме на басеи̃н. - Хаи̃де.
Има Господ!
Не вземаи̃те нищо без разрешение.
ОТИВАМ ДА ПЛУВАМ
Хаи̃де, човече, да вървим.
Добре, добре.
Хаи̃де, Сони. - Идвам!
Няма ли да вдигнеш?
Ало?
Маи̃чице!
Да, да.
Защо пръстите ми се сбръчкват така?
Хаи̃де, идваи̃.
Маи̃ сандалите ми стягат. - Уснави! Лотарията.
Обадиха се от офиса.
Какви са тези цифри? - Продали сме печеливш билет.
Вчера. - Какво?
Стига бе, и аз играх.
Да обсъдим подялбата.
Искам дял от твоя дял. - Кои̃то е нула.
Уф. - Колко е печалбата?
И не ми казваи̃ 500 долара. Похарчих доста пари за билети.
Деветдесет и шест хиляди.
Маи̃чице.
Деветдесет и шест хиляди.
Долара ли? Леле!
Деветдесет и шест хиляди.
Това е много спреи̃.
Деветдесет и шест хиляди.
Ако утре спечеля лотарията,
няма да се втурна да харча пари.
За бизнес школа такса ще платя.
Ако имате късмет, ще останете мои приятели.
Ще съм бизнесмен, по-богат от таткото на Нина.
Таи̃гър Удс ще носи стиковете ми за голф.
Парите ще ми носят пари. От сухо ще правя още сухо.
Не търся блясък, искам пръстен аз като на Фродо.
Това се казва самохвалко.
Послъгваш ти като Пинокио.
Щом от бика те е шубе, родеото не е за теб!
По-добре рапирам и от Оби-Уан Кеноби.
Стига си рапирал, не си готов.
Ще стане доста жежко, а вече изпоти се тежко.
Да бе! - Това отговор ли беше?
Млъкни и си върви, и гащите вдигни.
Колкото до теб, г-н Фродо... - Какво?
Деветдесет и шест бона за пенсия не стигат!
Ще стигнат задника ти да наритам.
Да видим колко ще останат, щом данъците си прихванат.
Деветдесет и шест хиляди. - Мале мила!
Деветдесет и шест хиляди. - Ах, не думаи̃!
Деветдесет и шест хиляди. - Никога не печеля.
Деветдесет и шест хиляди!
Не, наистина.
Представете си как карам много бавно
по магистралата на живота без угризения,
без да си троша гърба за чек или за уважение.
Не, наистина.
Ще си почина малко и ще вдигнем
наи̃-големия купон за всички.
Уикенд, в кои̃то да разпуснем.
Мамо, аз съм. Провери ми билета.
Едно, две, три...
Какво ще правиш с толкова пари? - Аз ли?
Нека си остане само между нас.
Това е сложен въпрос.
Знам.
С толкова много пари
ще започна живот на ново място.
В Атлантик сити с коктеи̃л в ръка.
И с нова прическа.
Или ще се изруся.
Откачалки.
Просто казвам. - Погледнете я.
Глупаво е да се впускаме в луди хипотези.
Искаш хляб? Тогава си постави цели.
Преследваи̃ ги и ги отмятаи̃.
Аз знам точно какво ще направя с толкова пари.
И какво е то? - Какво ли?
С половината веднага от фалита ще избягам.
Сони ще вари кафето.
Част ще дам за теб.
Интересува ме само стая, в която си и ти.
Останалите ще дам на баба Клаудия.
Само ме хвърли до Пуерто Плата и ще ги оползотворя.
Харесваш ли бизнеса? - Не.
Лошо, честито!
Сега си наи̃-младият магнат в /Уошингтън Хаи̃тс/.
С деветдесет и шест хиляди ще оправя жилището.
Ще осигуря компютри и безжична мрежа.
Деца, вие нямате добро образование.
Ще ги научим как правят лукс от бедните квартали.
Наемът хвърчи. - Какво?
Богатите нахлуват. - Какво?
Срещу корпорации са нужни демонстрации.
Какво? - А имиграцията?
Какво? - Политиците са ужасни.
Какво? - Расизмът в тази нация
от прикрит стана открит.
Ще осребря билета и ще инвестирам в протести.
Няма да се откажа, докато не ни чуят.
И още нещо! Няма да мигна,
защото съм дал милион обещания пред гетото.
Много си сладък.
Просто импровизирах.
Как се казваш? - Джен.
Деветдесет и шест хиляди. Даваи̃.
Ако спечеля лотарията,
няма да ме видите повече.
Само се шегуваме. Стои̃ си без пари.
Ще живея в центъра.
Ще си имам ателие.
Ще се измъкна от квартала.
Представи си само какво ще е. - Ако спечеля...
Бавно по магистралата на живота. - Лотарията...
Без да си троша гърба. - Ще се чудите къде съм.
За чек или за уважение.
Деветдесет и шест хиляди. - Глупаво е
да си мечтаем така. - Ще си почина.
Деветдесет и шест хиляди. - Ще вдигнем голям купон.
Всички тук. - Деветдесет и шест хиляди!
До скоро. - Знам какво точно ще направя.
Едно, две, три. - С толкова пари...
Деветдесет и шест хиляди. - Ще падне веселба.
Между нас да си остане. - Ще караме /Импала/.
Без да си троша врата за уважение.
Деветдесет и шест хиляди. - Ще живея в центъра.
В нова квартира. - Ще купонясваме на воля.
С коктеи̃л в ръка. - До скоро!
Уикенд, в кои̃то да разпуснем.
До скоро!
Ще живея в центъра.
Ще си платим дълговете.
Ще кажем на всички.
Качвам се на самолета и заминавам.
Ще се къпем в пари.
Стига вече предпазливост. Вземаме парите.
Стане ли веднъж, вече краи̃.
Стига вече предпазливост. Вземаме парите.
Стане ли веднъж, вече краи̃.
Деветдесет и шест хиляди. - Стига вече предпазливост.
Деветдесет и шест хиляди. - Вземаме парите.
Деветдесет и шест хиляди.
Стане ли веднъж... - Имаме числата.
Деветдесет и шест хиляди.
Пет! - Деветдесет и шест хиляди.
Седем! - Деветдесет и шест хиляди.
Шестнаи̃сет! - Деветдесет и шест хиляди.
Дваи̃сет и шест! - Деветдесет и шест хиляди.
Деветдесет и шест хиляди. - Вземаме парите.
Стане ли веднъж, вече краи̃.
Стоп! - Трии̃сет и три!
Никои̃ ли? - Десет долара ли даде?
По дяволите. Ето го.
Я стига.
Ето го! Ето го!
Кои̃ спечели?
Това се питаха всички.
Но никои̃ не представи билета.
Какво? Говориш глупости.
Лъжеш. Кажи ни. - Да, кажи.
Ако знаех, щях. Важно е не кои̃ спечели,
а че всеки си имаше малка мечта.
Що се отнася до мечтите, щяхме да си останем с тях.
Ама че жега.
Каква жега само.
Пирагуа, пирагуа!
Прясна ледена пирагуа.
Пирагуа, пирагуа!
Хубава сладка пирагуа.
Имам с манго, с маракуя,
с ананас и ягоди.
Имам с портокали и лимони,
за долар и за четвъртина.
Пирагуа, пирагуа!
Прясна ледена пирагуа.
Пирагуа, пирагуа!
Хубава сладка пирагуа.
Г-н Софти СЛАДОЛЕД
По-горещо е и от на островите.
Г-н Софти иска да ме разори.
Ала преживявам някак.
Приятел, този град е мои̃!
Пирагуа, пирагуа!
Удряш камиона ми? - Преживявам някак.
Махаи̃ се! Тук работя аз. - Пирагуа, пирагуа!
Преживявам някак с пирагуа.
Преживявам някак.
Каква жега!
Кретен!
Наи̃-добрият Г-н Софти
Шивашко ателие и органично чистене ОТКРИВАНЕ
Вече никои̃ не шие така.
Ръчна изработка от стара приятелка.
Колко искате за тях?
1 ДЕН ДО СПИРАНЕТО НА ТОКА 34GC
Не, не се продават.
За специален повод са този уикенд.
Утре следобед добре ли е? - Чудесно!
Благодаря. - Дванаи̃сет по девет долара...
Плюс ДДС. Няма да плащате за експресна.
В брои̃ или с карта?
Добре...
Нека да си помисля. - Разбира се.
Добре дошли в квартала.
Признаи̃ си.
Радваш се, че не успях в Станфорд.
Нина, няма да те лъжа.
Страхотно е.
Приеха те в Нюи̃оркския, в Колумбии̃ския,
но ти трябваше да заминеш надалеч. - Кои̃ с кого скъса?
Не исках да ти тежа.
Казах ти. Говорихме за това.
Започва се. - Какво се започва?
Искам да послушам квартала.
Някога си мислех,
че живеем на върха на света.
Тогава светът беше само една карта на метрото...
и линия 1«9
се изкачваше по пунктир до моя дом.
Вече няма линия 9.
Да.
Някога си мислех,
че Бронкс е някъде в небето.
Тогава светът беше само една карта на метрото
и мислите ми се превръщаха във форми
на онази аварии̃на стълба.
Припомни ми
какво беше
да си на върха на света.
Ела с мен.
О, не.
Започвахме юли при пожарния кран на ъгъла.
Отваряше го всяко лято.
Отварях го с гаечен ключ и се намокрях цял,
докато чуех сирени. - Да.
Тогава бягах като луд. - Да, като луд.
Да, бягах като луд. - Помня го добре.
Тичах при баща ти.
/Хеи̃, пусни ме вътре. Ще ме хванат!/
Вечно беше ти в беда.
Не е вярно.
Баща ти се правеше на строг, но ме пускаше.
А вътре беше ти.
Тогава животът беше по-лесен.
Нина, всичко е по-лесно, когато си си у дома.
У дома и улиците са по-приветливи.
Не виждаш ли, че денят е по-ясен,
когато си тук? Или само на мен ми се струва така?
Може би е така само за мен.
Да вървим. Искам да ти покажа всичко.
Слънцето залязва и се здрачава.
В /Касъл Гардън/ ли отиваме?
Може би или пък не, но си струва да опитаме в тази жега.
Знам едно местенце на сянка.
Там ще се поразхладим. - Да.
Добре дошла в града! - Хеи̃!
В гимназията по тъмно се шляеше в /Бенет Парк/.
Уснави носеше радиото си.
Докато от уроци се прибирах,
виждах как ти с другите рапираш.
С много силен звук. - Аз минавах покраи̃ вас.
Ти минаваше краи̃ нас.
Не спираи̃! Даваи̃, даваи̃!
Ела, момиче. - Не...
Хаи̃де!
Не спираи̃! Даваи̃, даваи̃!
Когато си си у дома...
Летните нощи са по-прохладни, когато си си у дома...
Сега когато си тук с мен...
Песента, която чуваш,
е кварталът, кои̃то те приветства.
Не говори така. - Какво има?
Не говори така!
Като малка си представях какво ли би било,
ако нашите бяха останали в Пуерто Рико.
Коя ли щях да съм, ако не бях виждала Манхатън,
ако бях живяла в Пуерто Рико с моя народ?
Моят народ...
Сякаш цял живот търся отговор.
Работя усилено, уча испански,
уча всичко, каквото мога.
Мислех, че ще открия отговора в Станфорд.
Но само съзерцавах морето
и се питах къде ми е мястото.
Не казваи̃, че се гордееш с мен,
когато аз изгубих своя път.
Тогава ще кажа,
че по цял ден не спирах да мисля за теб.
Чуи̃ ме сега. Може и да се чувстваш така,
но, Нина, повярваи̃, че щом отново откриеш своя път,
тогава ти ще промениш света и всички ще се хвалим с теб,
че сме те познавали...
Да...
Когато тук бе твоят дом. - Аз съм у дома.
Добре дошла. - Когато си тук с мен...
Добре дошла. - Преди си мислех, че живеем
на покрива на света. - Добре дошла у дома.
Наи̃-сетне си си у дома.
Аз съм си у дома.
Шефе, донесох ти кафето.
Имам среща.
Здравеи̃, Паи̃к.
Наред ли е всичко?
Благодаря ти много, Бени.
Още нещо? - Не. Много ти благодаря.
Ако ви трябва...
Добро хлапе. - Да.
Кафе с мляко.
Дванаи̃сета точка...
По-добре е от сегашното училище.
Ще плащам полетите му.
За Коледа, ваканциите...
Така ще се виждате достатъчно често.
Знам, че ти си му баща,
а аз съм му само братовчед, но...
Може да е добре за него.
Не си сигурен.
Кажи нещо.
Спокои̃но. Много си напрегнат.
Правиш онова нещо...
Тази първата ли ти е днес?
Виж, ако можех...
да му наредя, бих го сторил.
Мислил съм за това.
Но не мога.
Това хлапе не ме слуша за нищо.
Значи казваш /да/? - Дали?
Чичо, хаи̃де де.
Добро хлапе е. Тои̃ е умен и забавен.
И грижовен.
Учи се добре, труди се усърдно.
Аз знам наи̃-добре.
С него съм всеки ден. Работи в магазина.
Карам го да работи като луд, но...
Тои̃ може да има живот, какъвто с теб не сме имали.
Хаи̃де, чичо.
Как му плащаш?
В брои̃.
Питал ли си се защо?
Изобщо?
Прощаваи̃, Алехандро. - Хеи̃.
Благодаря, че ме приемаш в последния момент.
Чудех се какво става с депозита.
Добри новини, синко.
Чекът е осребрен.
Твои̃ е.
Значи не мога да отлагам,
ако искам да уредя някои неща тук, преди да замина.
Не ме ли чу?
Мястото е твое, синко.
Ами...
Да не се разколеба?
Не, не.
Напротив, това е страхотно.
Страхотно. Благодаря ти още веднъж.
Просто животът поднася изненади, но...
Ще се оправя. Благодаря ти.
Честито, синко.
Една сбъдната мечта. - Така е.
0 ДНИ ДО СПИРАНЕТО НА ТОКА 37GС
Значи бащата на Сони го пуска да замине?
Да, няма проблем.
Чудесно.
Сложил си шапката на баща си?
Да, става ми.
Какъв красавец!
Толкова си хубав!
Занеси хляба и сладките на масата.
Добре. - Благодаря ти, скъпи.
Бабо. - Виж какво съм направила.
Трябва да говоря с теб. Не веднага, но...
Ами добре.
Отворено е!
Сега стана тя.
Колко хубаво! - Много хубава рокля.
И твоята ми харесва.
Гледаи̃ ти.
Късмет.
Ще ти е нужен.
Здрасти.
Какво?
Извиняваи̃... Изглеждаш страхотно.
Благодаря. - Любимият ми цвят.
Аз...
имам среща тази вечер.
Ясно.
Вярно. Точно така.
Имаш среща.
Аз също имам среща. - Така ли?
Ние. Ние имаме среща.
Ние имаме среща. Това е среща.
Ще ти взема нещо за пиене.
Мисли бързо.
Да почистим, преди баба да е дошла.
Уснави, Ванеса, елате да танцуваме.
Не си отиваи̃.
Ако ме оставиш... - Не отново тази песен!
Ако заминеш
от мен,
ще останеш в моите спомени
завинаги... завинаги...
Тази драскотина е любимата и̃ част.
...завинаги...
Тази драскотина е любимата ми част. - Вярно. Помня.
Хаи̃де, Клаудия, ела.
Нищо ли не искаш? Ти се опитваше да станеш веган.
Ще ти сложа вегански паи̃.
Ето така се танцува. Вижте, като тухла.
Покажи ми как. Много си секси, бабо.
Също и така, бабо. - Изобщо не умееш.
Нина! Изцапа ме със сос!
Подаи̃ ми салфетка.
Не, оставете на мен.
Всичко е наред.
Да.
Виж го ти. - Вече знаеш.
Бъди щедър. - Ще го махнем.
Леле. - Разбираш ме.
Сега вече се разгорещих.
Улицата иска огън.
Браво.
Взех си бележка.
Благодаря. - Хаи̃де, танцуваи̃ с Кевин.
Първият ми бизнес беше, когато бях на 7 или 8 г.
При всяко разказване на историята
ти си на различна възраст
и си все по-малък. - Бях на 7 или 8 г.
Взех парцал и кутия от кафе
и отидох на площада да лъскам обувки за петаче.
С парите купих вакса.
И вече взимах по десет цента.
Малък мошеник. - Разбирал си от инвестиции.
Бени! - Здрасти!
Тъкмо започваме. - Простете, че закъснях.
Ще ти напълня чиния. - Не съм гладен.
Бени не е гладен?
Хапваи̃, има много храна.
Кевин, онази среща между теб и Паи̃к Филипс
дали е това, което си мисля?
Понеже, като си мисля за това...
Пазех новината за десерта.
Каква новина?
В началото Паи̃к искаше цялото помещение.
Затова днес пак говорихме.
Честито, татенце.
Какво? - Знаех си.
Значи да го съобщя сега?
Нина, бях на твоите години,
когато с маи̃ка ти, мир на душата и̃, дои̃дохме тук
и със спестяванията си платихме вноска за /Розариос/.
Два червени кадилака бяха целият ви парк.
Започни с малко и мечтаи̃ смело.
Гледам те, дъще, и виждам нея.
Кълна се, че ако тя беше тук, щеше да постъпи като мен днес.
Татко...
Продадох /Розариос/.
Честито! - Какво?
Да вдигнем чаши. - Честито!
Това е то. - Да, грабни парите!
За Нина, която сега ще довърши започнатото в Станфорд.
За Нина!
За Нина. - За Нина.
Нина, благодари на татко си.
Татко, срокът изтече.
Не знам за какво говориш. - Това е лъжа.
Престани вече, обадих им се.
Обадих им се. Стига си ме предпазвала.
Има по-важни неща от финансите.
Не чу ли какво казах?
Да, за невежите идиоти...
За това мечтаехме, като дои̃дохме!
Не. - Успокои̃те се.
Не е същото.
Когато сте дошли с мама, сте имали латино общността.
Посрещнали са ви с отворени обятия бебета и баби,
учители и юристи, цели поколения...
В училище няма общност за мен.
Бях претърсена.
Да.
Претърсиха ме.
Когато се нанасях,
съквартирантката ми си изгуби перления гердан.
Дои̃де охраната с родителите и̃
и ме претърсиха.
Изсипаха чекмеджетата, дамската ми чанта...
А аз само стоях там.
Стоях и не казах и дума.
Накрая откриха гердана... в неи̃ната чанта.
Ти си наи̃-добрата сред нас.
Ако не се бориш, какво говори това за нас?
Не можеш да ми стоварваш всичките си надежди.
Кажете, не е ли наи̃-добрата сред нас?
Накрая се извиних като тъпачка.
Стоях там, не бях направила нищо, а се извиних.
Ти отмъщаваш, като си наи̃-добрата.
Не я слушаш, Кевин. - Няма да се върна там!
Какво? - Няма да се върна!
И просто плюеш на всичко, което съм решил?
Правя го за теб! - Не, правиш го за себе си!
Ами ако откажа парите ти?
Ако не ги искам?
Погледни ме в очите.
Отказвам.
Тя отказа.
Добре, това беше. Тръгваи̃те си!
Фиеста във Висините!
Ванеса!
Колко е хубаво тук. Харесва ми това осветление.
Един горещ клуб в /Уошингтън Хаи̃тс/.
Сигурно е така, музиката е добра.
Споменах ли, че изглеждаш страхотно?
Защото наистина... - Уснави, успокои̃ се!
Но защо? Аз съм спокоен. - Еха, Ванеса!
Значи си била тук и преди.
Аз не излизам. Зает съм с магазина.
Работата няма краи̃.
Ръцете ме болят. За танци няма време.
Но с теб ще трябва маи̃ да излизаме по-често.
Аз съм особняк, но... - Да си вземем питиета.
Нещо сладко? - Познаваш ме.
С мъничко канела. - Еха, Ванеса!
За уволнението! - За убиването на настроението.
Наздраве!
Без едно /благодаря/. - След всички тези години.
Наздраве!
За това, че излезе с Ванеса.
Оправи си яката. - Готово.
За шотове през уикенда.
Щом плащаш ти. За живота!
Еи̃, ти. - Кои̃, аз?
Един танц? - Не, човече.
Поне опитах.
Няма проблем, ако искаш.
Не си против? - Няма проблем.
Хеи̃. - Хеи̃.
С кого говори Ванеса? - С някакъв.
Някакъв?
Кофти. Иска да ревнуваш.
Не съм ревнив. Мога да го понеса.
Маи̃чице!
Ванеса, нека те почерпя.
Ванеса, нека се намеся.
Начинът, по кои̃то се движиш на дансинга,
ме разпалва до полуда.
Ванеса, нека те почерпя.
Ванеса, нека се намеся.
Начинът, по кои̃то се движиш на дансинга,
ме разпалва до полуда.
Ванеса, нека те почерпя.
Ванеса, нека се намеся.
Начинът, по кои̃то се движиш на дансинга,
ме разпалва до полуда.
Барман! Сипи амарето на това красиво цвете.
Защо си тъи̃ красива? Ти си моята половинка.
Знам, че съм ти нужен.
Истински и диво, да се развихрим.
Явно си от мълчаливите.
Аз пък идвам от Карибите и зная как да те побъркам.
Отклонявам се. Кажи нещо, притеснявам се.
Не говоря англии̃ски.
Да!
Търсех те. - Къде беше?
Ти се забавляваш цяла вечер. - Дължиш ми танц.
Чакаи̃, нека пии̃нем първо.
Искаш ли? - Няма нужда.
Ще ти взема нещо.
Еи̃ сега се връщам. - Стои̃ тук! Уснави!
Два шота, моля!
Какво стана? - Спря токът!
Токът спря. Божичко!
Какво стана? - Спря токът!
Токът спря. Божичко!
Няма електричество.
Безсилни сме.
Няма електричество.
Безсилни сме.
Няма електричество. Безсилни сме. - Отворете вратите.
Отворете вратите. - Няма електричество.
Безсилни сме. - Не откривам Уснави!
Ванеса! - Нина, къде си?
Някои̃ виждал ли е Бени? - Нина, къде си?
Бени! - Нина, къде си?
Не те откривам! - Уснави!
Навън е горещо. Всички са притеснени.
Да бъдем като Уснави. Лампите не светят.
Защото няма ток. Сега е моментът.
Аз и ти сме. - Нали знаеш какво?
Ще осветим общността.
Ще запалим искрите и ще озарим нощта.
Време е за фои̃ерверки. Съсредоточете се.
Ето ги, безплатни са. Натрупаи̃те ги.
Даи̃ ми огънче, докато дои̃де токът.
Назад, назад!
Фои̃ерверки!
Вижте само как летят.
Озаряват нощното небе.
Фои̃ерверки!
Вижте само как летят.
Озаряват нощното небе.
Кога я видя последно? - На дансинга!
Писа ли ти? Звънна ли ти? - Таксито е за мен!
Звъних и̃ и също така и̃ писах.
Не отговаря. - Излизаи̃ от колата ми!
Отивам в централата.
Ще чакам Ванеса. Трябва да я намеря.
Какво говориш? - Утре може да нямам работа,
но днес все още имам, Нина.
Остави.
Не мога. Стои̃ с Уснави. Ще се видим после.
Няма електричество. - Боже, каква паника.
Тълпата е обезумяла.
Всички крещят и се блъскат.
Всички са полудели! - Тези хора тук не ги познавам.
Уснави! - Да!
Ванеса!
Изостави ме. - Какви ги говориш?
Уснави, цяла нощ почти не танцува с мен.
Не ме разсмиваи̃. Опитвах цяла нощ.
А ти кършеше танци с половината /Хаи̃тс/.
Много мило. - Не ми даде възможност.
Какво? - Ще получа ли танц?
Тръгвам си. - Ванеса.
Ще вървя.
Не си тръгваи̃ от нас тази нощ.
Тази нощ не искам нищо.
Ще се прибера и сама.
Продължаваи̃ да бягаш. - Без теб.
Без теб.
Фои̃ерверки! Вижте само как летят.
Озаряват нощното небе.
Фои̃ерверки! Вижте само как летят.
Озаряват нощното небе.
Има жена, която ражда. Трябва да стигне до болницата.
Ще я закарате ли? Благодаря. Честит рожден ден!
Кевин, пренасочих разговорите през мобилния си телефон.
Генераторът поема изходящите.
Миличките ми.
Милото ми бабче.
Умница.
Много си умна. - Здравеи̃.
Бързо дои̃дохте. Какво става?
Пиле с ориз.
Дълга нощ в клуба. - Какво има, Уснави?
Остави. - Пии̃ни нещо.
Да пием за драмите.
Много ти е удобно.
Г-51. - Бинго, загубеняци!
Фои̃ерверки!
Бабо, добре ли си?
Озаряват нощното небе.
Има толкова много звезди!
Фои̃ерверки!
Днес не си сама.
Озаряват нощното небе.
Днес не сте сами.
Кои̃то не вози клиенти, да се яви на 125-а.
...при синагогата и към /Реджимънт/.
Ако минавате моста,
вземете още хора. - Тръгнете по /Дикман/.
Деи̃стваи̃те.
Сега ще ти донеса вода.
Вдигни си краката.
Така е по-добре. - Така.
По-добре е. - Добре ли си?
Да, благодаря. - Добре.
Фои̃ерверки! Фои̃ерверки!
Озаряват нощното небе.
В /Уошингтън/...
Фои̃ерверки!
Озаряват нощното небе.
Приключих. - Докосваме ли се?
Господи! Какъв страх!
Жега, жега.
Жега.
Жега, жега.
Жега.
Маи̃чице.
Наи̃-жаркият летен ден.
Търпение и вяра.
У дома в /Ла Вибора/ беше по-горещо.
/Уошингтън Хаи̃тс/ на Хавана.
Град, пълен с лица като моето.
Някога като дете в /Ла Вибора/
гонех птици по площада.
Молех се мама да намери работа.
Взирах се в звездите
в търсене на знак.
Ех, мамо...
Толкова много звезди има в Куба.
В Нови И̃орк виждаме само светлината на уличните лампи!
За да се качиш на покрива, трябва да подкупиш управителя.
В /Уошингтън Хаи̃тс/ няма Касиопея.
Но в /Ла Вибора/ няма храна.
Помня гнева по улиците нощем,
глада краи̃ прозорците.
Жените, които сгъваха дрехи. Игрите с приятели в летния дъжд.
Мама търси работа. Казва, че сме бедни.
Един ден казваш: /Да вървим в Нови И̃орк/!
ДОБРЕ ДОШЛИ В НЮ И̃ОРК
Нови И̃орк бе далеч, но там имаше работа.
И така дои̃дохме.
А сега съм съвсем будна
с милион години закъснение.
Говоря с теб, представям си какво би сторила.
Спомням си през какво преминахме.
Нови И̃орк! Ех, мамо!
Тогава не бях като сега. А ти би казала:
Търпение и вяра.
- Търпение и вяра.
Търпение и... - Новодошли в Америка.
Мръзнат рано през декември.
Претъпкан град през 1943 г.
Учиш занаят в Америка.
На испански си спомням
танци с кмета на Ла Гуардия.
Цялото общество посреща мама и мен.
Почисти тази кочина.
Търпение и вяра. - Научи англии̃ски.
Търпение и вяра. - Не закъсняваи̃.
Поеми своята част от работата.
По-добре ли си тук, отколкото с птиците на /Ла Вибора/?
Деляхме двои̃ни легла, колкото да си починем.
Мъчехме се с англии̃ския.
Слушахме приятели. Получих работа като камериерка.
Чистехме домове. Лъскахме подове с гордост.
Изтъркахме цял Горен Ии̃ст Саи̃д.
Дните станаха седмици, а седмиците - години.
И останах тук. - Търпение и вяра, търпение и вяра.
Докато храня тези птици,
ръцете ми започват да треперят.
Докато изричам тези думи,
сърцето ми се къса.
Ех, мамо! - Ех, мамо!
Какво правиш, щом постигнеш мечтите си?
Ех, мамо! - Прекарах живота си,
наследяваи̃ки твоите мечти.
Аз преминах, оцелях.
Успях.
Сега да си вървя ли,
или да остана?
Добре, мамо.
Добре.
Търпение и вяра.
Жега, жега.
Жега.
Бабо.
Бабо, бабо.
Даниела!
Бабо.
Даниела!
Повикаи̃ Спешна помощ!
Добре, добре. - Викаи̃те линеи̃ка!
Какво? - Тук съм, идвам.
Какво става? - Не, не...
Даниела!
Какво става? - Даи̃те кърпи!
Донесете кърпи!
Добре, добре.
Всичко ще бъде наред. - Тук съм, бабо.
Тук съм, бабо, с теб съм.
Тук съм.
Обявиха смъртта и̃.
Тя лежеше в леглото.
Казаха, че сърцето и̃ спряло.
Това казаха в общи линии.
Казаха, че било от стреса и жегата.
Защо не си беше вземала лекарствата, така и не разбрах.
Дано си е отишла в мир.
Стискаше в шепа трошици хляб.
Баба Клаудия имаше простички радости.
Възхищаваше се на неща, които не забелязваме.
Стъклени бутилки, хлебни трошици,
звездно небе...
Тя милееше за такива неща.
Казваше /слава/.
Означава да издигнеш нещо до Божия лик
и да пееш буквално /слава на това/.
Когато беше тук, пътят беше чист.
Тя просто беше тук.
Слава.
Слава на доня Клаудия.
Слава.
Слава на доня Клаудия.
Слава.
Слава на доня Клаудия.
Слава.
Слава на доня Клаудия.
Слава.
Слава на доня Клаудия.
Слава.
Търпение и вяра. - Слава.
Търпение и вяра. - Слава на доня Клаудия.
Търпение и вяра, доня Клаудия. - Слава.
Слава.
Искате ли почивка?
Не, татко, продължаваи̃.
3 ДНИ БЕЗ ЕЛЕКТРИЧЕСТВО 41GС
Здрасти, татко.
Наи̃-хубавите ми дни.
Призрачно тихо е.
Обикновено се чува шумът на влака.
Мислех си... Случиха се толкова много неща.
Накараха ме да се замисля за наи̃-скъпите ми хора.
И се сетих за теб.
Скоро заминаваш.
И то в друга страна.
Но това е чак през август.
Имаме време.
Уснави...
Аз съм една маникюристка.
Навсякъде е пълно с такива като мен.
Стига!
Ти си творец.
Лабораторната ти тетрадка...
Трябваше да гледам дъската, но...
ти си рисуваше такива неща.
Гледаш...
нещо средно между /Жената чудо/,
/Семеи̃ство Симпсън/
и /Герника/.
А аз...
Аз гледах...
Искам да видя света през твоите очи.
Гледаи̃ ти.
Бени, преди да купя /Розариос/,
се казваше /О'Ханраханс/.
Кварталът беше ирландски.
АВТОСЕРВИЗ О'ХАНРАХАНС Надеждно обслужване
Знаеш ли защо го купих?
Татко ме спря от гимназията,
за да мога да работя с него
за същите жълти стотинки.
Казах си, /Не, не, татко.
Това няма смисъл/.
Отпадам от училище, за да забогатява някои̃ на мои̃ гръб?
Дои̃дох тук.
За да работя за себе си.
И не си завършил гимназия?
Но Нина завърши.
Попитахте ме какво означава /суенито/.
Няма да ви пробутвам някаква приказна версия.
Мечтата не е бляскав диамант, кои̃то получаваме.
Понякога тя е... сурова.
И не особено красива.
Да! - Да живеят имигрантите!
НИЕ СМЕ МЕЧТАТА НА КЛАУДИЯ
Имигрантският акт не е дар от светец закрилник.
Не. - Не!
Вие се борихте и го постигнахте. - Да!
Затова го има и сега.
Има хора като племенницата ми, които не отговарят на изискванията.
Тя може да учи в колеж без документи,
но за нея няма помощи и няма право да работи, докато учи.
Затова няма да влезе в колеж. Така не бива.
Какво каза тя? - Племенницата и̃ не можела да учи в колеж.
Можем да мечтаем с още по-голям размах, нали?
Сони!
Какво има?
Да го направим! Да!
Знаех, че няма да взема книжка.
Но да не уча в колеж?
Тя говореше за хора без документи.
Като бях на вашите години, хората казваха
/Работи много, живеи̃ по правилата
и ще имаш пари, и всичко ще се нареди.
Така ще се чувстваш удовлетворен/.
Но не става така.
Толкова се трудим за някакво бъдеще, че забравяме за настоящето тук.
Щях да стана като теб.
Да живеят имигрантите!
Разкажете своята история!
Разкажете я. Няма от какво да се срамувате!
Ще разкажем своята история!
Знам какво да правя.
Ти ми даде прекрасно образование, което да използвам,
за да намеря начин всяко дете без документи да получи своя шанс.
Може би не трябва да се махам от Станфорд, а да се върна там.
Както казваше баба,
да отстояваме достои̃нството си по дребни начини.
Леле.
Това ли е, дъще?
Кое?
Това е моментът, в кои̃то ме надминаваш.
Не заради някаква диплома,
а защото виждаш бъдеще, което аз не виждам.
Еи̃.
Ти си пуерториканка.
Ти си нюи̃оркориканка.
Ние сме номадски народ, затова ни вземи със себе си.
Не слушаи̃ онези, които се съмняват в теб.
Ти понасяш всички удари, но оставаш на ринга.
ФОРМУЛЯР ЗА НАЕМ ВАНЕСА МОРАЛЕС
ЗАНЯТИЕ: Маникюристка РАБОТОДАТЕЛ: Салонът на Даниела
Обадих се, още е свободен.
Но Ванеса се нуждае от гарант, кои̃то няма да напусне страната.
Ще подпишеш ли?
Като услуга към мен?
Готови сме, госпожо.
За вас съм /сеньорита/.
Да, госпожо... сеньорита.
Готово. Ще караме след вас.
Тук е още по-горещо. - Пусни климатика.
Какво правиш, скъпа? - Сбогом, мили хора!
Потърсете ме в Бронкс.
/Гранд Конкорс/ 3843.
Къде изчезнаха всички?
По дяволите. Сякаш са се предали.
ЗАТВОРЕНО
НЯМА ТОК
Чао, хора!
Чао!
Проклятие.
Неблагодарници!
Матриархът ни умира и така ли продължаваме напред?
Ние не сме безсилни, ние сме могъщи.
Ако беше тук, Клаудия щеше да каже /Дерзаи̃те!/
В Пуерто Рико токът спира постоянно, но пак имаме фиеста.
Тук е като /Гетото на Гилиган/.
Спокои̃но, скъпа. Как би постъпил Исус?
Да ти приличам на Исус?
Ако присвия очи. - Така е.
Хеи̃!
Каква е тази дивотия, която съзирам?
Не вярвах, че ще доживея.
Откога латиноамериканци се боят от жега?
Като малка растях по хълмовете на Вега Алта
и любимото ми време беше Коледа.
Питаи̃те защо. - Защо?
Нямаше и една снежинка,
но се лееше кокито,
докато пеехме коледни песни и карнавалът се развихряше.
Салонът е затворен и заминаваме.
Да си устроим карнавал
в квартала!
Еха!
Карнавалът на квартала!
Не ни трябва електричество! Размърдаи̃те се, хаи̃де!
Вадете маракаси и даи̃рета и хаи̃де на парада!
Карнавалът на квартала!
Даниела, имам един въпрос. Тази песен не я знам.
Просто си измисли нещо. Сега импровизираме.
Пеи̃ каквото си щеш. - Какво?
Каквото ти хрумне, Карла. Важното е да пееш.
Мама е доминикано-кубинка, а татко е пуерторикано-чилиец.
Значи аз съм чили-домини-куриканка,
но винаги казвам, че съм от Куинс.
Карнавалът на квартала!
Какво се радват толкова всички? Потим се от жега и нямаме ток.
Трябва да се махам оттук. На зле отива този квартал.
Дори да отидеш на клуб с приятел, все някои̃ ще те блъсне нанякъде.
О, я стига!
Ванеса, не се прави, че Уснави ти е /приятел/.
Всички знаем, че е влюбен в теб.
Леле.
Ами да, това сексуално напрежение е очевидно.
Глупости. - Не си ли забелязала?
За теб кафето е без пари.
Карнавалът на квартала!
Ето го Уснави!
Хеи̃! Хеи̃!
Съберете се! Седнете и чуи̃те, имам съобщение.
Вече нищо не ме задържа тук.
Светът е навън и изчезвам оттук.
Внимание, затварям магазина. Сони, донеси напитки за всички.
Отворете бутилката и я целунете.
Баба Клаудия ми липсва. Време е да вървя.
Даниела, Карла, стягаи̃те багажа. Утре заминавам за Доминикана!
Божичко!
Развеи̃те доминиканското знаме!
Развеи̃те пуерториканското знаме!
Развеи̃те мексиканското знаме!
Развеи̃те кубинското знаме!
Развеи̃те знамето!
Развеи̃те го навред!
То напомня за родината!
Това прекрасно знаме!
В него е цялата ми душа!
И когато умра,
погребете ме в родната земя.
Г-н Бени, да си виждал днес коне?
В смисъл?
Чух, че с Нина сте се въргаляли в сеното!
Хеи̃!
Бени и Нина седели на дърво. - Не е вярно.
И се целували. - Ти си виновна.
Каква клюка за Нина и Бени.
Ц-Е-Л-У-В-К-И. - Добре де.
Чакаи̃те, един момент.
Уснави си заминава в Доминиканската република.
Бени открадна момичето, в което съм влюбен.
Беше първо моя бавачка!
Това ли искате всички?
Затваряме магазина, кварталът си отива.
Затварят диспечерския пункт и салона.
И няма повече да ги отворят.
Няма електричество. Безсилни сме.
Пеи̃те, танцуваи̃те, празнуваи̃те.
Но това място се разпада.
Няма електричество. Безсилни сме.
Тогава запалете свещи.
Няма нищо, което да ни се опре!
Може би си прав. Викнете патолози.
Може би сме безсилни, само чужденци.
Може кварталът да се променя завинаги.
Може би за последно сме заедно. И все пак...
Как ще го приемеш?
Искаш да го пропилееш, когато краят е близо?
Може да криете глави в пясъка.
Аз ще развея знаме в своите ръце.
Развеи̃те това знаме!
Развеи̃те го навсякъде!
Можем ли да надигнем глас?
Можем ли да вдигнем шум?
Това прекрасно знаме! В него е цялата ми душа!
Нека запеем толкова гръмко,
че да ни чуят отвъд моста!
Развеи̃те това знаме!
Развеи̃те го навсякъде!
От Пуерто Рико до Санто Доминго.
Където и да идем, представляваме своя народ.
Това прекрасно знаме!
В него е цялата ми душа.
Забрави какво можеше да бъде.
Танцуваи̃ с мен за последно в квартала.
Еха!
Карнавалът на квартала!
Развеи̃те това знаме!
Карнавалът на квартала!
И когато умра...
Карнавалът на квартала! - Погребете ме в родната земя.
На квартала! - Развеи̃те това знаме!
Доминиканското знаме.
Развеи̃те това знаме!
Пуерториканското знаме.
Развеи̃те мексиканското знаме! - Сбогом, сбогом!
Развеи̃те това знаме!
Знамето, знамето!
Развеи̃те знамето!
Обичаме ви! Чао!
30 ДНИ СЛЕД СПИРАНЕТО НА ТОКА 26GC
Добре, внимателно. Натисни.
Добре, готово. - Ето така.
Пръстът ми! - Божичко.
Остави на мен. Ти само натискаи̃.
Господи.
Връщаш се чак за Деня на благодарността.
Нина.
Искам да послушам квартала.
Без ток залезът беше по-красив.
Какво ще кажеш
да се престорим, че още няма ток?
Харесва ми. - Така ли?
Началото на юли...
Цялото лято е пред нас.
Когато слънцето залезе,
ще ти трябва фенерче.
Ще ти трябва свещ.
Мисля, че ще се справя.
Когато заминеш оттук,
ще ти купя предплатена карта...
Защото много си падам по теб. - По теб.
Връщам се за Деня на труда.
Ще се опитам да замина...
На запад в Калифорния...
Така че имаме лятото...
И имаме един друг
може би за малко по-дълго.
Когато си съвсем сама
и изведнъж останеш без мен,
ще ме забравиш ли?
Дори да исках, не бих могла.
Когато съм съвсем сам
и затворя очи...
Отново виждам твоето лице.
Когато те няма,
знаи̃, че ще те чакам.
Когато те няма.
Но ти си тук с мен
сега. - Ще работим много.
Но ако пътищата ни се разделят...
Бени. - Нека използвам момента
и да кажа... - Не, не.
Един ден ти ще промениш света.
Аз ще мисля за дома...
И ще мисля за теб всяка нощ
по същото време...
Когато слънцето залезе.
Нина не позволи да я закарат дори до летището.
Трябваше да го направи сама.
Независима и упорита. Като теб, дъще.
И това е добре.
За Уснави
ЛОТАРИЕН БИЛЕТ
Какво?
Не е истина!
Играеш ми номера!
Играеш ми номера, човече!
Еи̃, бабо...
Ало? Кога затваряте?
Идеално! Да!
Много благодаря. Дочуване.
Здравеи̃!
Там ли стоеше, или...
Чух, че летиш утре.
Да.
Заповядаи̃. - Благодаря.
Да.
Как е новата квартира?
Супер.
Пръстите не ме слушат. Не съм шила, откакто се преместих.
И това ще стане. - Да.
Просто чакам вдъхновение.
Ти си много находчива и артистична.
Така че вдъхновението ще дои̃де.
Значи...
Нося ти подарък.
Взех го от близкия магазин.
Зает ли си довечера?
Ще чистя. - Достатъчно за днес.
Стига бе. - Защото имаме среща.
Добре.
Преди да се качиш на самолета,
дължа ти бутилка студено шампанско.
Не. - Да, студено шампанско.
Бутилката е изпотена.
Ходила си да го купиш.
Хаи̃де, отвори го! - Ще потърся чаши.
Може би пластмасови. Другите са опаковани.
Днес ще пием от бутилката.
Уснави. - Да.
Даниела ми каза какво си направил за мен.
Това е наи̃-милото нещо, което някои̃ е правил за мен.
Как да ти се отблагодаря за тази добрина?
Как се маха този станиол?
Уснави. - Да.
Преди да напуснеш града,
преди всичко да се промени и да свалят табелите,
нека се разходим из квартала и да се сбогуваме.
Уснави, добре ли си? - Да.
Опитвам се да отворя шампанското.
Телта му се е скъсала,
но ще отворя проклетото шампанско.
Даи̃ да видя. - Ще се справя.
Уснави, остави шампанското.
Направила си си труда да осигуриш мехурчета.
Всичко ще бъде наред.
Извиняваи̃, беше дълъг ден.
Остани. - Какво?
Остани в града, запази тази квартира.
Много смешно.
Бъди пример за Сони.
Пример ли? - За отговорност.
За какво говориш? - Само казвам,
че ваканцията може да почака.
Ваканция ли? Ти също си замина.
Живея на /Уест Форт Стрии̃т/.
Просто хващаш метрото. - За какво говориш?
Ти напускаш страната.
Вече няма да се видим. - Какво искаш да кажеш?
Пристрастяваш хората с кафето си, а после заминаваш.
Не разбирам защо си ми сърдита.
Иска ми се да бях сърдита.
Просто много закъснях.
Колко време ще отнеме?
От подаването на съдебния иск,
изслушванията и обжалванията до окончателното решение
могат да минат пет месеца.
Или пет години.
Пет години ли? - Да.
Да те одобрят или отхвърлят за зелена карта.
Съдилищата работят със свое темпо.
Значи започваме днес.
Стои̃ността му е 96 хиляди долара.
Докъде ще ни стигнат?
Ще платя таксата ти и остатъкът ще отиде за Сони.
Човече. - Остави.
Това са много пари, мамка му.
Мери си приказките. - Откога го имаш?
Как откога? Все едно е.
Защо все питаш?
Хората обикновено плащат с чек.
Утре заминавам с първия полет.
Нямам време да го осребря.
Иска ми се да имах, но...
Моля те.
Добре.
И така, синко,
очаква ни емоционална въртележка.
И може да завърши зле.
Но има шанс, нали? - Да.
Но тои̃ трябва да е наясно,
че шансът е срещу вас.
Ясно.
И все пак ще се боря.
Добре.
Пии̃т!
Сериозно ли?
Извиняваи̃. Използваи̃ парцал.
Хеи̃...
Колко искаш за това?
Давам ти го. Имам купища такива.
Чувате ли?
Гласовете на боговете.
Последната сутрин влакът на метрото
звучеше като нежна песен.
Боклукчии̃ските коли ухаеха на екзотични цветя.
Наи̃-хубавите ми дни.
Ето ме, идвам.
Не си отиваи̃.
Ако ме оставиш...
Ако си заминеш
от мен,
ще останеш в моите спомени
завинаги...
- Угасват лампите в квартала.
Ето че се зазорява.
Стягам си багажа, а животът продължава.
Време ми е, но направих сметка.
С онези пари Сони ще следва своя път.
Баба искаше да съм на плажа с коктеи̃л в ръката.
Скоро и това ще стане.
Вижте ме сега, заминавам.
Ще се кача на самолета.
Пожарните кранове са отворени.
Хладък бриз повява.
Пожарните кранове са отворени.
Хладък бриз повява.
Добро утро. - Пирагуа, пирагуа!
Хладък бриз... - Прясна ледена пирагуа.
Повява... - Хубава сладка пирагуа.
Пирагуа, пирагуа!
Пожарните кранове са отворени. - Пирагуа, пирагуа!
Хладък бриз... - Прясна ледена пирагуа.
Повява... - Хубава сладка пирагуа.
Пирагуа, пирагуа!
Винаги... - Пожарните кранове са отворени.
Хладък бриз... - Прясна ледена пирагуа.
Повява... - Хубава сладка пирагуа.
Не остана още много.
От Хъдзън повява бриз. И точно когато
си мислиш, че ти е писнало тук, спомените те връхлитат.
Зората от аварии̃ните стълби.
Нощите в /Бенет Парк/ с песните на Биг Пън.
Това място ще ми липсва, да си го призная.
Кевин ръси мъдрости от диспечерския пункт.
Призори Ванеса в салона...
Но животът продължава. Кои̃ ли ще забележи, че вече ни няма?
Щом сме приключили.
Дали когато нощ се спусне, ще се разсеят моите мисли?
Какво ще оставим след себе си, ако сме се предали?
Ще ми липсва шепотът на баба, която си избира билет за лотарията.
След години, когато тук е пълно с богаташи и хипстъри,
на кого ще му липсва малкото ми магазинче?
Еи̃, ти.
Здравеи̃.
Имаш ли две минутки?
Да.
Нали искаше да видиш света през моите очи?
Да. - Ела.
Не надзъртаи̃. - Добре.
Така. - Добре.
Внимателно.
Къде ме водиш? - Застани тук.
Къде? - Не поглеждаи̃.
Аз не... - Усещам как опитваш да отвориш очи.
Не се опитвам... - Недеи̃.
Изчакаи̃.
А сега ги отвори.
Когато си тръгнах снощи,
се разходих малко.
И налетях на Пии̃т.
Видях един от парцалите му и...
Казах си, че това ще е следващият ми модел.
Обадих се на Сони да отвори магазина,
защото ме сърбяха пръстите.
Тя започна да работи, искаше още парцали
и започнах да рисувам.
Но как...
Това е плажът на татко.
Държеше толкова снимки около касата.
Работих по памет.
Аз нарисувах рака в ъгъла.
Какво смешно има?
На кого му пука за твоя рак?
Та тои̃ е наи̃-хубавото.
Не е вярно. Затова е в ъгъла.
Значи не харесваш моя рак?
Прилича на рисунка на четвъртокласник.
Може да я продадеш. - Да бе. За колко?
За 25 цента? - За няколко бона.
Какво?
Да. - Просто казвам, че...
Не му харесва.
Създава си артистично мнение.
/ТЪРПЕНИЕ И ВЯРА/
Направила си ги снощи?
Да.
Краи̃ с полета ми.
Какво?
Графити Пии̃т, ще ти трябва боя. Ето пари да довършиш.
Малка промяна в плана. - Супер.
Момчета, имате работа, не се шегувам.
Върви и кажи на всички, че оставам.
Хаи̃де, кажи на всички. Сони...
Добре, върви.
Уснави остава!
Аз съм улична лампа, която обича жегата.
Озарявам историите на хората навън.
Някои са с щастлив краи̃, други са сладко-горчиви.
Но ги знам всичките и се чувствам щастлив.
Да! - Кои̃ друг ще пази наследството?
Кои̃ ще прави сладко кафе по таи̃ни рецепти?
Мир на душата ти, бабо. Ти си в спомените ми.
Но Сони трябва да яде, тук е моята съдба.
Изважда наи̃-доброто в мен. Трябва да продължим.
Знаеш, че никога не бих си тръгнал.
Затвори очи и кранът става плаж, а сирената е бриз.
Стълбата е палмов лист.
МОДНА КЪЩА ВАНЕСА
Бабо, няма да се връщам. Ще разказвам твоята история.
Вземам си сбогом с усмивка. Открих своя остров.
Бил съм на него през цялото време. Аз съм си у дома.
ЕЛ СУЕНИТО
Дотогава...
мислех, че са минало.
Кое?
Наи̃-хубавите ми дни.
Така че останах.
Създадох своята малка мечта, моето /суенито/,
тук, в /Уошингтън Хаи̃тс/.
Изречете го, за да не изчезне.
/Уошингтън Хаи̃тс/!
Защото тук е истината.
Ти, съкровище.
Ти си истината.
Завинаги...
Имам среща тази вечер.
Взех си бележка.
Но има шанс, нали?
Продали сме печеливш билет!
Започни с малко и мечтаи̃ смело.
Дребни детаи̃ли,
които показват на света, че не сме невидими.
Може ли вече да се къпем?
Говориш цяла вечност.
Хаи̃де, Аи̃рис.
Татко, може ли да отида и аз?
Питаи̃ маи̃ка си.
Мамо, може ли?
Моля те.
Да, съкровище, отиваи̃.
Да!
Обичам те, татко.
Пожарните кранове са отворени.
Хладък бриз повява.
Ние сме си у дома. - Пожарните кранове са отворени.
Хладък бриз повява.
Животът е прекрасен! Весела Коледа на всички!
У дома съм. - Пожарните кранове са отворени.
Хладък бриз повява.
Бабо, това не е стъпало, а твоят трон.
Птичките ти отдавна отлетяха. У дома съм.
Кафето тук е нонстоп, а аз пея хип-хоп
в магазина на мама и татко. У дома съм.
Хората идват и си отиват. Нека им покажа какво знам.
Няма по-хубаво място от дома.
Нека да се разберем,
ще се престраша за втора среща с Ванеса.
У дома съм. Тук е 38GС на сянка.
Но с търпение и вяра ние не се боим.
У дома съм.
Чувате ли музиката?
Хващам метрото до върха на света и съм там.
У дома съм!
Дории̃н Завинаги
Пирагуа
По-горещо е и от на островите.
Камионът на г-н Софти се повреди.
Пратете някого.
Всичките му клиенти идват при мен.
Казах ти, че този град е мои̃.
Пирагуа, пирагуа!
Ама че работа. - Пирагуа за долар и 25.
Пирагуа, пирагуа!
Пирагуа за два и 25.
Прясна ледена пирагуа и цената скача.
Токът спира, но има лед!
Хаи̃де, продължаваи̃.
Пирагуа!
Г-н Софти
Превод Милена Боринова