Resync: Xenzai
Metamorfose, metamorfose...
Dette er Arkadierens tidsalder.
Det er Merlin i dette fortryllede land.
Rygter om, at der bor vilde i skoven, er ikke meget at gå efter.
Det er svært at tro på. Merlin er død, ligesom man siger.
- Hav håb, Tristan. - Jeg tror også, han er død.
- Her er han næppe. - Merlin er ikke en normal dødelig.
Reglerne om liv og død gælder ikke ham.
- Det er bare humbug, Galahad. - Du er født i en anden tidsalder.
I min tid gik trolddom og kamp hånd i hånd.
Ja, det var en anden tid, før murene og dette pludselige mørke.
- Tror du ikke på magi? - Jeg tror på det, jeg kan se.
Jeg ser bare dårskab, og vi er dårerne.
Hvem skulle leve her?
Nogen, der ikke vil findes.
Hold øjnene åbne. Når vi møder Merlin, vil du tro på magi.
Vær beredt.
Skoven ændrer sig.
- Det er unaturligt. - Det er magi, knægt.
- Galahad. - Jeg er sir Galahad.
Den sidste ridder af det runde bord. Giv dig til kende.
Du er blevet advaret. Sværd.
- Hvad står der? - "Stands her eller dø."
- Det er tomt. - Som truslen på skiltet.
- Så går vi videre. - Det er en fælde.
Hvem vover at betræde dette hellige sted?
Se ind i øjnene. Se ind i øjnene, som de ser ind i dine.
Du er i mit greb som slangen i min hånd.
Vær ikke genert. Lad os lære hinanden at kende.
Jeg har dig.
Du undveg min besværgelse og besejrede min hellige ridder.
Jeg begynder vist selv at blive rusten.
Jeg må desværre meddele dig-
- at din eneste belønning for dette er en sikker død.
Det har jeg lovet skoven.
Og nu...
De sender en pige. Væk med dig, før jeg fortryder min nåde.
Jeg kommer med sir Galahad og vores riddere for at bede om råd.
Du og de skurke? Umuligt.
Vi håbede, at du kunne vejlede os, som du gjorde for kong Arthur.
Arthur er borte. Britannien er faldet.
Og de sender en korpige efter mig.
Sig mig, kan du synge en sang, korpige?
Dans lidt for mig. Underhold en gammel mand i skoven.
- Jeg forventede en ældre mand. - Jeg forventede slet ikke dig.
Jo mindre jeg vil have, desto mindre behøver jeg.
Jeg bliver yngre for hver dag, der går.
Sådan er magiens kraft. Jeg ældes baglæns.
Det giver både ungdommens og erfaringens fordele.
Er ungdom en dyd? En dag bliver jeg vel lige så ung og dum som du.
Desværre har jeg tid til overs, så jeg spørger dig: Hvad gør du her?
- Det runde bords riddere genopstår. - I form af dig?
I form af bønder og rester? Galahad er et levn, som jeg.
Så uønsket som magi. Hvad tror du, jeg gør her?
En magisk trussel førte os hertil, og vi skal have magi for at finde den.
Landet regeres af en mørk troldmand, som kalder sig Arkadieren.
Han genopvakt en perverteret version-
- af det gamle kongerige, og han terroriserer hele landet.
- Hvad vil han? - Vi ved det ikke.
Men han jævner alle byer med jorden i jagten på det.
I så fald kan jeg ikke gøre noget. Jeg kan kun få dig ud af skoven.
Det gør jeg med alle indtrængende. Pulveret er smertefrit.
Jeg beder ikke for mit liv, men de byer og mennesker-
- som Arkadieren har ødelagt med sin hær af monstre.
Monstre? Hvilke monstre?
Legendariske og glemte væsner, som atter er vakt til live.
På en eller anden måde styrer han dem som et våben.
Nogen må genoprette frihed og orden.
Og det skal du gøre? Du og hvilken hær?
Jeg er Avlynn Pendragon, Arthur og Guineveres datter.
Løgner.
- Du bærer mærket. - Gør, hvad du vil med mig.
- Men red verden fra Arkadieren. - Det kan jeg ikke gøre.
Var det forkert af mig at tro på Merlin, som engang skabte harmoni?
Det var forkert at tro, den slags kræfter får lov at leve.
Jeg troede det samme.
Så giver jeg dig en ny chance.
Hjælp mig med at undgå min fars fejl. Tiden er inde.
Det er for sent til nye chancer.
Væk med dig, barn, og kom aldrig igen.
Jeg siger, at du er død-
- så de ikke bliver skuffede over din fejhed.
Det er hendes sværd. Hun ville ikke forlade os.
- Kampen var hård. - Vi må finde hende. Avlynn.
Prinsesse Avlynn.
Tænk dig om næste gang, Lysanor. Du var ved at dræbe os.
Godt, at du overlevede det magiske angreb.
Det var en gammel, glemt fælde.
Galahad... Den Merlin, du engang kendte, er død.
Hans magi kan ikke hjælpe os.
- Nu hvor vores behov er størst. - Jeg vidste, det var dårskab.
Troldmænd skuffer altid, Lysanor.
Jeg troede, at det var den vej, vi skulle vandre.
Det troede du også.
Men hvad gør vi nu, hvor Merlin er borte?
Vi er ridderne af det runde bord.
Vi fortsætter alligevel.
Vi rider mod Camelot for at genindtage det runde bord.
Vagtposter, vis mig det, jeg søger.
- Arkadieren må have en svaghed. - Han har ikke vist den.
Magi må bekæmpes med magi, Tristan. Det burde selv du tro på.
Sid af og omring.
- Hvad vil du os? - Tjener du Arkadieren?
Lad os passere. Ellers går vi ud fra, du vil os ondt.
I så fald slås vi hellere end gerne.
Hvor fører du mig hen?
Forbandet...
Du, som er dum nok til at udfordre mig, forbered dig til Helvede.
Dø, din vederstyggelighed.
- Merlin. - Merlin...
- Jeg er den, I søger. - Jeg vidste, at du ville komme, ven.
Det er dig. Tristan, nu må du da tro på det?
- Hvorfor skiftede du mening? - Der er måske endnu godt i verden.
Så byder jeg dig velkommen.
Nyheden om din død var vist stærkt overdrevet.
Det må tiden vise.
Det her er min søn, Lysanor.
En mester... i sin vorden.
Min far har ofte fortalt om, hvordan du førte ridderne.
Førte? Din fars hukommelse er ikke, som den var. Jeg kan fortælle...
Her er Tristan, søn af Tristan og Isolde. Den tapreste af os.
Din far... var en tapper og dygtig ridder.
- Du ligner din mor. - Jeg håber at kunne ære dem.
- Ja, lad os håbe det. - Og så Avlynn Pendragon.
Ja, hende var jeg ved at slå ihjel.
Vejen er lang og mørk, og du giver mig riddernes børn.
Andet er der ikke tilbage, Merlin. Mens du sov, brændte verden.
Jeg har beskyttet Avlynn som en del af vores familie.
Jeg har opfostret hende som min egen.
- Og jeg reddede Tristan... - Stå ikke og lyt.
Han var en ridder uden rige. Avlynn har været vores håb.
Først i denne svære tid vover jeg at bringe hende ud-
- for at tage, hvad der er hendes.
Hun er ikke klar.
Det er derfor, du er her.
Avlynn.
Tak, Avlynn, fordi du fik mig ud i verden igen.
Jeg håber, Pendragons blod flyder tykt i dine årer.
Avlynn...
Du skal gå med den her. Den bringer held.
Det var min fars, og han fik den af din far.
Jeg tror ikke på held, men på skæbnen.
- Det, du søger, er ikke bestemt. - Hvad søger jeg?
Kan du ikke sige det højt efter alle disse år?
Hvad er du så bange for, Avlynn?
At være glad for nogen? Eller at være glad for mig?
Bange?
Tror du, at du kender mig?
Din arrogante... Rører du mig igen, mister du hånden.
Forstået.
- Hun er ved at kunne lide dig. - Desværre nyder jeg udfordringer.
Denne udfordring er som at banke hovedet mod en stenmur.
- Jeg har et meget tykt hoved. - Der er vi enige.
Det er en dragesoldat.
Både menneske og dyr.
Det er længe siden, vi kæmpede sammen-
- men det her mørke har jeg ikke set i en tidsalder.
- Hvordan styrer Arkadieren dem? - Alle disse spørgsmål...
Han må have frigivet bogens hemmeligheder.
- Bogen? - Djævelens håndværk.
Vi må af sted.
- Hvor er hun? - Hvis jeg kender Avlynn...
Skal vi? Skoven begynder at føles trang.
Hvor fandt du den?
På den anden side af vejen mod Astolat. De nærmer sig.
Hvem kan have slået mit magiske bæst? Kun en guddommelig ånd eller...
...Merlin.
Send flere tropper til området.
Stram snøren, før de finder, hvad de søger.
Over 50 km. Ikke ringe på en dag.
Vi må rejse længere end det.
Kan du føre os til Camelot på magisk vis, troldmand?
Forband ikke en drage, medmindre du vil dræbe den.
Hvad er det for en bog, du taler om?
Det er en gammel tekst, som kaldes for "Monstrenes bog".
Det er et bestiarium, skrevet på skinnet fra verdens sidste drage.
Jeg fik den af min mester, Blaise.
Han var en af de første troldmænd. For mange århundreder siden-
- begav en hær af unge krigere, som jer, sig ud i kamp.
De ville fange de værste monstre i landet.
- Man fangede monstrene i bogen. - Du taler, som om du oplevede det.
Hvordan kan Arkadieren have fået bogen?
Den blev stjålet fra mig for længe siden af Morgan le Fey.
Den heks.
Slaget ved Camlann... Jeg hjalp Arthur til Avalon.
- Avalon? - For at læge hans sår.
Men han vendte ikke tilbage.
Det var sidste gang, jeg så bogen.
- Så må vi have den tilbage. - Du er altid så hurtig, Galahad.
Dødelige kan ikke røre bogen.
Den kan fange jeres sjæle.
Det er lykkedes Arkadieren at befri monstrene.
- Vi må ødelægge dette våben. - Hvordan gør vi det, Merlin?
Jeg gjorde alt for at ødelægge den.
Så... Vi er altså på jagt efter et våben bestående af sort magi-
- som er så mægtigt, at vi intet kan stille op.
- Det bliver noget at fortælle om. - Og hvis I dør...
Så bliver I legender.
- Hvad var det? - Hvad?
Godnat.
- Hvordan kan han sove nu? - Vi er i krig, Lysanor.
Vi sover, når vi kan.
Jeg tager første vagt.
Hvad så du, Merlin?
Fremtiden. Død tre gange. Død tre gange.
- Har han det godt? - Det ville gavne at kende fremtiden.
Fremtiden er skrøbelig. Den mindste ting kan ændre alt.
Hvis jeg siger, at vi ingen chancer har, bliver I bare bange.
Hvis jeg siger, at vi vinder let, kan det blive jeres fald.
Jeg vil bare give jer håb.
Men nogle gange, når man ikke ved, hvad man kan-
- klarer man de mest fantastiske ting.
- Du taler om tro. - Ja.
En persons tro er det mægtigste våben.
Det kan være det eneste, man klamrer sig til.
Så verden ikke falder fra hinanden.
Jeg afløser Hendes Højhed.
Jeg er ikke dronning endnu, Lysanor.
- Sig helst ikke den slags højt. - Naturligvis.
Sov godt. Jeg vil våge over...
Lysanor?
Lysanor.
Jeg vil ikke skade dig.
- Hvad skete der? - Det ved jeg ikke.
- Lysanor. Hvad gjorde du ved ham? - Ingenting.
- Han er besat. - Nej, han er smittet.
- Belladonnaurt, vil jeg tro. - Red ham.
Hold afstand.
- Du slår ham ihjel. - Særlige urter.
- De burde fjerne giften. - Burde?
Tak, Merlin. Kan du høre mig, min søn?
Det var da en unik oplevelse.
Det var sjovt. Til du forsøgte at dræbe os med dine hugtænder.
Arkadierens magi spreder sig.
Bogen bruger sine kræfter for at forme verden efter sin smag.
Naturen selv vender sig mod os.
Lad os ikke hvile. Vi rider mod Camelot og tager bogen.
Avlynn... Tak.
Men vær forsigtig. Du er for vigtig til at risikere livet for min skyld.
Lysanor... Du har helt ret.
- Sid op. - Der er måske håb endnu.
Det tvivler jeg på. Det gør hun også.
- Camelot. - Nej.
Det er en vederstyggelighed, som vi tager tilbage.
Murene er høje, og Arkadierens lejesoldater forsvarer borgen.
- Og han har bogens sorte magi. - Hvordan skal vi storme?
- Vi er fem mod hundreder. - Det skal vi ikke.
I Camelot, om jeg husker ret, var du fascineret af...
Tunneler. Lange, dybe tunneler. Kom.
Jeg er igennem.
De er her stadig.
Underjordiske ting har det med at overleve.
Det ser hyggeligt ud.
- Efter dig, Galahad. - Nej, efter dig, Merlin.
De blev lavet for at få kvinder og børn ud under en belejring.
- Den fører til vandet. - Der er flere mil til vandet.
Forkert vej... Undskyld.
Nogle gange er vandet der, uden man ser det. Intet er, som det synes.
Et almindeligt fupnummer.
- Jeg henter bogen. - Hvad gør vi?
- Bevogt tunnelen og vent på mig. - Vi er riddere, ikke rotter.
- Vi slås side ved side. - Nej, det er for farligt.
Bogen er for mægtig. Lov mig det.
- Hvad gør vi, hvis du ikke kommer? - Flygt.
Og hold øje med monstrene bag jer.
Tristan, hold vagt der. Lysanor og Avlynn tager porten.
- Et monster kan ikke stoppe os. - Vi holder tunnelerne.
Forsigtig. Camelot har brug for en dronning.
Alt er tabt.
Er det, som du husker det?
Nej, ikke helt.
Kender jeg dig, åndemaner?
- Jeg kender dig, Merlin. - Det gør alle.
Det stiller mig ugunstigt.
Camelot var en et fristed, et helle.
Du har vanhelliget det.
Min far sagde, at du var sentimental. Og du overså ambrosiacirklen.
En ambrosiacirkel...
Den, der krydser den, mister sin kraft.
Det ved jeg. Men bare i kort tid, og nu har jeg din dyrebare bog.
Har du? Mener du den her?
Sikke et morsomt lille kneb, Arkadier. Hvem lærte dig det?
Det var noget, du lærte min far.
- "Intet er, som det synes." - Så du ved, hvem din far var?
- Det er imponerende i vor tid. - Du kendte ham godt.
- Han hed Arthur Pendragon. - Mordred.
Ja, søn af Morgan le Fey og din elskede konge.
Jeg så dig dø i slaget ved Camlann, mens Arthur døde i mine arme.
Jeg overlevede.
Pendragons blod flyder i mine årer.
Det anerkendte min far ikke. Han forkastede mig på dit råd.
Jeg dræbte ham, Camelot er mit, og du skal lide.
- Det vil ikke lykkes dig. - Du er min fange.
Og dine venner skal snart dø.
Ja. Du har dine venner med. Jeg har også venner.
Det er et ondt sted.
- Ingen spor efter ham. - Så venter vi.
Stoler du på Merlin? Der er noget ved den bog, der bekymrer mig.
Hvis den er så mørk og mægtig, kan den vende Merlin mod os.
Vi må alle se os selv i øjnene engang.
- Han vil føre os gennem det. - Han forlod verden.
- Han skjulte sig. Er han stærk nok? - Du må tro på det.
Da Merlin hørte om Arthurs tronarving, fik han troen tilbage.
Nogle gange er troen alt, vi har, og man må tro, før det kan ske.
Der er noget i gære.
- Hvilken vej? - Spøgelser.
Hvad var det?
- Lysanor, er nogen passeret? - Nej, men der er noget i gære.
Er vi omringede?
Avlynn.
Det kunne have været anderledes.
Du skulle have brugt bogens kræfter. Nu er du i stedet en del af den.
Ved at tegne dig fanger jeg din vilje og din sjæl på siden her.
Bogen er ikke din. Læg den fra dig, før du gør mere skade.
Bogen vælger selv sin mester.
Mordred... Du er ikke bogens mester, men dens slave.
Den fordrejer din sjæl.
Det kan kun ende med ødelæggelse.
Det er også min hensigt.
- Du kan ikke fange min sjæl. - Det er præcis det, jeg gør.
Hvis det er det, du er ude efter, får du den aldrig.
Hvordan er det, at Arthur ikke turde afsløre, at han havde en datter?
Jeg... Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Avlynn Pendragon, min blodsfrænde.
Jeg vidste, at du ville passe på hende.
Hvorfor? Hvorfor hende og ikke mig?
Du har nok stillet dig selv det spørgsmål, Mordred-
- og svaret har drevet dig til vanvid.
Du egner dig ikke som konge.
Men du nægter at acceptere det og forsøger alligevel.
Du var et sygt barn. Vi burde have skilt os af med dig.
Stop. Avlynn skal give mig et barn og et nyt led af Pendragon.
Du får hende aldrig. Aldrig.
Jeg har hende allerede.
- Hvad var det, Galahad? - Slange, skygge, djævelen selv.
- En kvinde? - Gorgoner.
Gorgonerne. Moira, Minerva og deres dronning, Medusa.
Jeg troede, de havde slangehår og kunne forstene.
Kun når de er gale. Og du troede jo ikke på magi?
- Jeg tror, at vi må kæmpe. - Slip hende.
- Vederstyggelighed. - Lysanor, er du uskadt?
Følg efter hende.
- Hvad griner du af? - Monstrene, som nu henter Avlynn...
...som du ville beskytte, hjalp du med at fange i bogen.
- Gorgonerne. - Dit eget værk bliver dit endeligt.
Hvor er sværdet? Sværdet i søen.
Du finder det aldrig. Jeg skjulte det, forstår du.
- Skjulte du sværdet? - Nej, søen.
Avlynn.
Kun to vender tilbage. Du er sandelig af mit blod.
Det var ikke sådan, jeg ville møde dig.
Nej, dæmoner. Hans sjæl skal være intakt til bogen.
Du vinder aldrig, Arkadier.
Medusa, Minerva, tilbage til bogen, I kom fra.
Assudum averendum. Assudum averendum.
Skæbnen giver sig allerede til kende. Især i form af dig.
Arkadier, her.
Du kan glemme din plan, Mordred.
Hvis jeg ikke får dig, skal ingen have dig.
Bogen.
Løb for livet, I dårer.
- Merlin. - Riddere.
Nej.
- Merlin. - Lejesoldaterne er her snart.
- Han kan ikke dø. - Mordred, Morgan le Feys onde søn.
- Han har magt til det. - Vi må væk.
Jeg kan ikke miste en mere.
Merlin er død, men vi har bogen, og vi må gå nu.
- Jeg forlader ham ikke. - Det behøver du ikke.
- Vi efterlader ingen. - Tak.
Til tunnelerne.
Tristan og jeg klarer dem. Skynd jer.
Lysanor, Galahad, løb.
- Avlynn, det skal nok gå. - Hvad skal nok gå, Lysanor?
Merlin er død, og det er vores skyld.
Uden ham kan vi ikke ødelægge bogen.
Merlin kendte risikoen. Det gjorde vi alle.
Vi kan ikke blive her, prinsesse.
- De nærmer sig. - Lysanor vil aldrig klare det.
- Jeg bærer ham til Avalon. - Det lyder fornuftigt.
Riddere, fjenden nærmer sig.
Vent. Min far kom til Avalon efter kampen for at blive helbredt.
Det siges, at Avalons vand strømmer her.
- Britanniens Kilde. - Det er et sagn.
- Tror du ikke på lidt magi? - Merlin sagde, at der var vand her.
Vand.
Nuvel, så går vi.
Det her var ikke forudsagt, gamle mand.
Men du har ret i, at min magt over bogen strækker sig langt.
Vi klarede det. Jeg kan se vand.
Denne vej.
Hvorfor er floden ikke på kortene?
Den er fortryllet. Den er skjult for mennesket.
- Den er smuk. - Begynder du at tro på magi, Tristan?
Jeg tror på det, jeg kan se, og jeg frygter, at vi vil se meget mere.
Jeg håber, at du snart ser en kilde. Merlin bliver ikke lettere.
Uanset om floden er magisk eller ej.
Britanniens Kilde.
Ungdommelige håb.
Lad mig hjælpe dig.
- Den tavse vagtpost. - Kildens vogter.
Lfølge legenden satte guderne dem ved jordens undere-
- for at vogte dem i al evighed.
Det er noget bekendt ved stedet.
En kilde.
Den er tør.
- Hvad gør vi uden det helende vand? - Der er intet, vi kan gøre.
Vi bør måske gå videre. Vi har jo bogen.
Gå uden mig.
- Jeg bliver her også. - Merlins død skal ikke dele os.
- Han er allerede fortabt. - Nej, det er han ikke.
Det her sted... Jeg har været her før. Det er i mit blod.
Jeg kan høre kilden. Jeg har hørt den hele tiden.
Der må være en løsning.
- Din families mærke. - Tristan, din kniv.
- Lad Pendragons blod hjælpe os. - Blodeden.
Jeg ved ikke, om du hører mig, men vi behøver dig, Merlin.
Landet behøver dig. Jeg behøver dig.
Jeg kan ikke klare det uden dig.
Vær rar at kæmpe.
Assudum averendum.
- Ved Isoldes lys. Han lever. - Velkommen tilbage, gamle ven.
- Godt at se dig igen. - Vi troede, at du var død.
Det var jeg også. Men nu er jeg tilbage.
Det er anden gang, du gør det. Første gang var på Skæbnens Dag.
- Og vi ved jo, hvordan det endte. - Jeg har set mig selv dø tre gange.
Jeg vil ikke dø en tredje gang. To gange er nok.
Så dø ikke igen.
- Hvor er jeg? - Britanniens Kilde.
- Hvis ide var det? - Avlynns.
Det var en god ide.
Vi har Monstrenes Bog, og din magi skal ødelægge den.
Min magi? Sikke hurtigt det vender.
Vores søgen er forbi. Hvor er bogen?
Glem, hvad jeg sagde, jeg hader magi.
- De er nok gale over deres søster. - Vi kæmper i blinde.
Vi bevæger os som en enhed.
Stød. Hug. Stød.
Min arm.
Merlin, min arm.
Hører du aldrig efter? Luk øjnene, når du slås mod en gorgon.
- Hvad er vores plan? - Hold sværdet højt.
Hjælp gerne til.
Det gjorde nok ondt.
- Det er lettere at være død. - Hun var bange for mig.
- Nej, men du førte os godt. - Jeg havde en god lærer.
- Du kaldte Arkadieren for Mordred. - Ja, for det er sandt, forstår I.
- Har du hørt det navn, Avlynn? - Nej.
Galahad.
Det er bedst, at du sætter dig, Avlynn.
Arkadieren er din bror, Avlynn.
- Eller egentlig din halvbror. - Har jeg en bror?
Avlet af din far i en svag stund.
Alle dødelige mænd har deres svage stunder.
Han blev snydt af heksen Morgan le Fey.
Det må være derfor, Arkadieren er så mægtig.
- Jeg har en bror. - En halvbror. På heksens side.
Han vil have dig levende og sender monstrene efter dig.
- Hvorfor? - Han vil have, at du bærer hans barn.
- En renblodet Pendragon. - Det vil aldrig ske.
Vi samler en hær og tilintetgør den uhellige skrift.
Har du ikke hørt efter? Bogen kan jo ikke ødelægges.
Det alvorlige blik har jeg set før. Lige før vores konge faldt.
- Der er måske en udvej. - Hvordan?
- Det kræver et mægtigt våben. - Vi har set, hvad bogen kan gøre.
Hvad kan måle sig med den?
- Der er et våben... - Så må vi have det.
- Er du klar og urokkelig? - Ja.
Det kan betyde den visse død.
For en af os eller for dig.
Valget er dit. Vi kan trække os tilbage og forsøge at skjule bogen.
Men den type artefakter har en tendens til at blive fundet.
Eller også forsøger vi at tilintetgøre bogen...
...med et endnu mægtigere våben.
- Legenden taler sandt. - Det er et familiestykke.
Excalibur findes. Merlin brugte det sidst.
Jeg skjulte det i Skæbnens Sø. Der venter det på sin rette ejer.
Med Excalibur i ridderprinsessens hånd kan ingen hær stoppe os.
Men at få fat i det... kan vise sig at være en trist historie.
Valget er dit.
Lidelse, pine eller død...
Landet hærges af krig, og vores folk dør.
Jeg har intet valg. Vi tager til Skæbnens Sø-
- hvor vi tager fremtiden til os, hvordan den end ser ud.
Der er intet vand.
Spørg dig selv: Har kilden været tør hele tiden?
Vi nærmer os. Floden ender, og sandet begynder.
Hvor skal vi hen, Merlin? Hvorfor har vi rejst så langt fra vandet?
Og dog kan vi høre det i nærheden.
- Et passende sted til Skæbnens Sø. - Der kommer ikke vand af sten.
Nej, det er sandt.
Men en troldmand kan skjule det, der er vådt, i sand.
Skæbnens Sø. Lige hvor jeg efterlod den.
- Hvad skal jeg gøre? - Hent Excalibur. Overlev.
- Hvordan? - Du sagde, at du var klar.
Så burde du vide det.
- Følg i din fars fodspor. - Jeg tager med hende.
Det er Avlynns opgave at møde det, der findes i søen.
Jeg skal nok klare mig.
- Gør hun det, Merlin? - Altid disse spørgsmål.
Hun er mere end klar.
Hvem vil have bønner?
Excalibur.
- Er det meningen, at vi skal slås? - Klog pige. Men det er jeg også.
- Du kæmper godt. - Jeg kender dine svagheder, Højhed.
Sandelig.
- Undskyld, men slås vi til døden? - Ja, prinsesse. Til vores død.
Jeg slås mod mig selv.
Kom her.
Kom her, sagde jeg.
Jeg vil ikke slås mod dig.
Flyv, flyv...
Dine drømme vækkede dig. Hvad bekymrer dig?
At udspionere en sovende mand er en dårlig vane.
I søvnen afslører dragen vores skæbne og viser mig...
...at den to gange afdøde atter skal dø.
Og at trætronens arving skal betragte verden med øjne af sten.
Tja, ingen kan leve for evigt. Bortset fra dig måske.
Jeg er imponeret over, at vi er nået så langt.
Du har gjort det godt, Galahad.
Lysanor er en stærk og modig ridder.
Og Avlynn... Det kan ikke have været let at opfostre en pige.
At holde mærket hemmeligt.
Da riget faldt, tog jeg dem med nordpå ind i skoven.
En lille gård, få naboer.
Tid var alt, jeg havde brug for.
Vi opfostrede Avlynn som ridder og lærte hende om sværdet-
- og om mådehold.
Vi forsøgte at passe ind som en normal familie.
Men I måtte vel dræbe nogen for at holde kongefamilien hemmelig?
Adel er af ringe nytte, når folket sulter-
- og slottene brænder.
Ridderne har været borte for længe.
Verden er blevet mørkere imens.
Før skulle jeg kun ære Arthurs ønsker.
"Beskyt mit barn."
- Hvad var det andet ønske? - "Stol ikke på andre."
Arthur var klog.
Men han havde en svaghed, som nu er vores frygtelige fjende.
Mit navn er Avlynn Pendragon.
Datter af kong Arthur og dronning Guinevere.
Jeg søger mit fars sværd, Excalibur-
- for at få en ende på Arkadierens styre-
- og atter lade folkets vilje råde.
Må mine forfædres ånder vejlede mig.
Hvor er du, min unge væbner?
- Jeg tænkte på dine forældre. - Mine forældre?
Der er skrevet skønne sange og digte om Tristan og Isolde.
Der bliver nok flere, før vi dør. Måske om dig og prinsessen.
- Lav ikke sjov. Hun ænser mig ikke. - Fordi hun kan lide dig.
- Det driver mig til vanvid. - Fordi du kan lide hende.
Vil de også skrive sange om os, når alt det her er ovre?
Hvis bare en af os overlever, lever historien videre. Det er gode odds.
- Prinsesse. - Excalibur.
- Må Camelots ære vare evigt. - I os alle.
Var du lidt hård ved dig selv?
Huden læges, og sjælen er stærk.
Vi har bogen, og vi har Excalibur, Arkadieren har ingen chancer.
Lysanor?
- Hvor er de andre? - Hvilke andre? Drømte du igen?
- Drømte? - Alt er i orden.
Du er i sikkerhed i Camelot.
Jeg...
Din kamp med den mørke troldmand påvirker din hukommelse.
Du er i sikkerhed.
Jeg har ikke...
Glem det.
Djævel. Dæmon.
Broder.
Jeg ville bare gøre det lettere for dig.
- Hvor er vi? - Camelot.
- Hvor er Avlynn? - Arkadieren har hende.
- Kan du få os fri? - Nej.
En ambrosiacirkel. Den er meget mægtig.
Jeg hader magi, men mest hader jeg ikke at have den.
Det ser ikke godt ud for os.
- Kig ikke, her kommer Medusa. - Har du et sidste es i ærmet?
- Bare vi kunne drikke hendes blod. - Nej tak.
Det siges, at så bliver man immun over for hendes charme og magi.
- Gør man? - Det siger man. Jeg har ikke prøvet.
Du har ret. Det ser ikke godt ud for os.
Du blev født på slottet her.
Jeg blev født i en sump.
Camelot er mit, og her skal du tilbringe dit liv.
Hvorfor ikke bare dræbe mig, broder?
Nej. En besværgelse til at slavebinde dig og så... ja.
Det skulle vist ikke gøre særligt ondt.
Hvordan kan jeg tjene jer, mester?
Sådan skal det lyde, min dronning Avlynn.
Hjælp. Hvad laver hun?
- Hun kan vist lide dig. - Lav ikke sjov.
Hun er vist ikke typen, der laver sjov.
- Få hende til at holde op. - Kærlighed kan ikke stoppes.
Af et grimt monster at være er hun nu smuk.
Hvad end der sker, så lad det ske. Og bid hende. Drik hendes liv.
Overdriv ikke, Tristan. Overdriv ikke, sagde jeg.
Hent Avlynn. Gorgonblod.
Snart har jeg sluppet alle monstre løs og sendt dem ud i verden.
Et nyt, mørkt daggry, min herre.
Ikke så længe der er riddere tilbage i verden, Arkadier.
Du kommer for sent til din ende. Du har vel set det?
Død tre gange. Og dog er du her.
Drømme er en ting, virkeligheden en anden.
Dine kræfter er svækkede. Du og dine lakajer er ingen trussel for os.
Lakajer? Jeg er sir Galahad, den sidste ridder af det runde bord.
Det her runde bord?
Det runde bord er ikke af sten. Det er et ideal, der ikke kan ødelægges.
Og din tid på Camelots trone er forbi.
Er den?
- De må dræbe mig først. - Din mørke magi snyder os ikke.
- Vi ved, at det er en falsk kopi. - Nej, det er hende.
- Vi lader os ikke længere snyde. - Det er Avlynn.
Det er, som jeg har forudset. Mit syn er næsten fuldendt.
- Hun er besat. - Så bliver det ikke lettere.
Avlynn, du må huske det.
- Jeg har gemt en side til dig. - Du er for selvsikker.
Excalibur, udfordringerne... Galahad opfostrede dig som dronning.
Tak for nyhederne. Her er en anden nyhed:
Du vil være død, inden dagen er omme.
Sandheden er, at jeg har bogen-
- prinsessen og sværdet, og du er i en ambrosiacirkel.
- Du er helt magtesløs. - Ja.
Det er en mægtig besværgelse.
Krydser man den, mister man sin magi.
Og det gjorde du.
Avlynn, husk det nu.
- Lysanor. - Velkommen tilbage.
Men min stav krydsede ikke cirklen.
Åh nej.
Galahad, nej. Se ikke på hende, I dårer.
Denne vej.
Jeg er ikke færdig. Jeg har smagt gorgonblod-
- men jeg har ikke spildt nok blod.
- Du skal ikke skjule bogen igen. - Det har jeg heller ikke tænkt mig.
Hold her.
Du tør ikke bruge dens kræfter, lille troldmand.
Medusa, gorgonernes dronning-
- jeg er Avlynn Pendragon, og her er mit sværd.
Jeg er Tilintetgøreren. Jeg er Mørket.
Jeg annammer Helvedes kræfter og kraften i denne bog.
- Merlin. Har vi vundet? - Ikke endnu.
Lad ikke bogen tage dig.
Død tre gange. Død tre gange. Merlin findes ikke længere.
Jeg nægter at gøre det.
Du må dræbe mig, Avlynn. Det er den eneste udvej.
Merlin. Merlin, kom nu.
Merlin.
Kom tilbage.
Græd ikke. Du skal være dronning.
Dronninger græder ikke.
- Du må have ni liv. - Kun tre.
Den sidste død var kun min magis død.
- Det gør mig så ondt. - Nej, det er en dyrebar gave.
Liv. Et liv som dødelig.
Min far er faldet. Kan du give ham livet tilbage, Merlin?
Nej, Lysanor. Min magi er borte.
Det er uigenkaldeligt.
Galahad kendte den pris, vi måtte betale.
Han var en stor kriger og en vordende konge.
Han skal for altid våge over disse hellige sale.
Jeg vil gøre dig stolt.
Det har du allerede gjort.
Det lykkedes dig, Avlynn Pendragon.
- Er bogen tilintetgjort? - Nej.
Men Avlynn har gjort den sikker.
Kun den, der kan bruge både sværdet og bogen-
- og skabe harmoni med naturens kræfter-
- kan befri den fra dens hvilested.
- Ved du, hvem det er? - En, der ikke er født endnu.
Det er som en drøm at være her igen.
Jeg har afsluttet noget, jeg påbegyndte for længe siden.
Bliver du og rådgiver mig under mit styre?
Det er dit folk, ikke mit. Britannien er dit.
Hvis du leder, som du har gjort, vil hun følge dig.
Tristan kan klare din hær, og du har en trofast ven ved din side.
Du er bange for dine følelser for Lysanor, men du ved, de er ægte.
- Jaså? - Åh ja. Åh ja.
Kærlighed har ingen illusioner. Den kan man ikke snyde.
I risikerede livet for hinanden.
Han ville gøre det igen og igen, så længe det er nødvendigt.
Det, om noget, må være kærlighed. Når du finder kærligheden-
- og slås for kærligheden af kærlighed-
- så får du en hidtil uanet styrke.
Det er ingen svaghed at åbne sit hjerte.
Det kræver stort mod.
Jeg tror, at jeg er klar.
Du er klar.
Du, Tristan og Lysanor er sønner og døtre af konger og riddere.
Jeres tid er inde.
- Hvad vil du gøre nu? - Hvad jeg vil gøre?
Hvad jeg vil gøre?
Jeg vil leve mit liv som et almindeligt, dødeligt menneske.
Jeg vil vandre mine egne veje, i fred.
Simon Terp www.broadcasttext.com Resync: Xenzai