Kjør på, jenta mi.
Voktere.
Snart skal vi endelig tilbake til vårt rettmessige liv.
Ja!
Nå trenger vi ikke å leve i minnene
av et annet sted eller en annen tid lenger.
-Ja! -Ja da!
De ikke-troende vil prøve å bryte inn
i rekkene våre og stanse renselsen.
Vi kan ikke la det skje!
Ja!
Nå må vi være årvåkne!
Nå er det tid for oppofrelse!
For vi er pokker meg de eneste som er modige nok til å gjennomføre dette!
Er dere med oss?
Ja!
-Er dere med oss? -Ja!
Løp!
Hva er instruksjonene dine om vi finner målet?
Ingen skyter med mindre jeg gir ordre. Er det forstått?
Ja, sir.
Mot min bedre vitende prøver vi din metode. Hva vil du gjøre?
Vi må snakke med Jean og Gene.
De gærningene? Bortkastet tid, spør du meg.
Det kan hende vi kan forhandle med dem. I det minste kjøper vi oss tid
til å få Ben og Jennifer ut før de blir til renselsen.
Greit.
DET FINS BARE ÉN CHICKKADOO.
Vi gjorde helvete hett for dem, vi?
-Ja. Akkurat som i gode, gamle dager. -Bedre enn i gamle dager.
-Vi utfordra CIA og vant, min venn. -Ja.
Jeg skjemmes over at jeg faktisk ville jobbe der.
Det er som om jeg har gått i søvne gjennom mitt eget liv.
Men jeg er jo gift med den heiteste, smarteste
og mest psykotiske jenta på kloden.
Ja. Mens jeg er en aldrende stripper, som bor alene i en kondemnert bygning.
Vent. Du…
Hvem fant fram til verdenskonspirasjonen mens jeg lekte hemmelig agent?
-Jeg var heldig. -Heldig?
Ikke engang Fem klarte det, og han har jobba der i årevis.
Du har fått til noe skikkelig stort, og det kan ingen ta fra deg.
Papi er hjemme! Kom hit!
Hei.
Vennen. Hei.
Har dere vært snille? Jeg har savna dere sånn.
Se hva jeg har. Ta av deg skoene.
-Hæ? -Ta av deg skoene.
Se… Å, litt blod. Ikke tenk på det. Se der, ja.
Hvor er Lila?
Vet ikke. Hun sier aldri noe, akkurat som deg.
-Hun er ikke tilbake? -Nei.
Hvorfor står du bare der? Du er nok sulten.
Ja. Vi er skrubbsultne.
Kunne jeg fått låne noen klær, vær så snill?
Selvfølgelig!
-Bare forsyn deg fra fetter Ronnies skap. -Skapet mitt?
Jeg vil ikke ha de stinkende apebeina i mine klær!
Vil du ha juling, eller? Ha deg vekk!
Kom. Bare bli med meg.
-Hva vil dere? -Vi vil ha gutten. Og kjæresten hans.
Ikke noe problem. Bare hent dem.
Men da må dere få tillatelse fra alle menn og kvinner her først.
Det trenger ikke være enstemmig.
Vi kan gå med på simpelt flertall for å være real.
Dette var bortkastet tid.
-Vi burde skyte alle. -Du hjelper ikke til her.
-Typisk. -Unnskyld?
Hvert ord du ytrer er som en perfekt, liten perle, ikke sant?
Man kan ikke stille spørsmål, for du tror at du vet best. For et mannsperspektiv.
Men jeg er jo mann. Og det er du også.
Kan ikke dere dra deres kos til hvor enn dere kom fra?
Glem å engang overveie andres meninger eller respektere ønskene deres.
-Hva er det du tyter om? -Kan vi snakke om broren min?
-Vi sier ikke hvor han er. -Og du lytter aldri.
Men nå har jeg fått din oppmerksomhet.
Fra nå av gjør du ting på min måte.
Det var merkelig.
For en gangs skyld er vi helt enige, gutten min.
Vel, vel. Har du en plan B, da?
Hva fanken var det?
Et mislykket forsøk på å forpurre planen vår.
Nei. Du oppførte deg jo som en jævla gærning!
-Nå overreagerer du. -Gjør jeg det?
Du kjenner åpenbart den mannen der, Gene.
-Hvordan? -Spiller ingen rolle.
-Jo, for faen! -Demp deg.
Og hva er det for en grusom sang du driver og plystrer på, Gene?
Du liker den ikke, engang.
Noe er annerledes.
De har kommet seg inn under huden på deg, de.
-De ikke-troende. -Ikke si mer, Jean.
Du våger ikke å snakke sånn til meg, Gene Thibedeau.
-Det var jeg som fikk deg med. -Du gjør følgerne våre opprørt.
-Jeg viste deg sannheten… -Ja!
-…om renselsen. -Nettopp!
Uten meg hadde han bare vært en sutrende liten mammagutt,
som prøvde å gjøre ferdig doktoravhandlinga.
Hvem er du?
Du drepte henne.
-Skarpt observert, Bea. -Hvorfor gjorde du det?
Jean har forrådt oss!
-Men hun er kona di. -Dessverre ikke nå lenger.
Renselsen er større enn kjærligheten, mine medborgere.
Den er større enn oss alle!
Hun startet bevegelsen.
-Ja. -Nettopp.
Det er en forskjell på å starte noe
og ha ryggrad nok til å gjennomføre, Bea…
koste hva det koste vil.
Jean fikk kalde føtter!
Er det noen andre her som fryser litt på føttene?
Bra. Tilbake på post.
Du bør kanskje kvesse den litt.
Alt ser helt vanlig ut.
Kanskje de ordna renselsen uten oss.
Går det bra med deg?
Det er sju år siden jeg har sett barna mine, Fem. Jeg er redd.
Hva er du redd for?
At de ikke skal være like glad i meg som før.
Du… For dem har det bare gått noen timer. Ingenting har endret seg.
-Lover du? -Ja. Jeg lover.
-Dere er tilbake! -Det er vi.
Bra. Jeg begynte å bli bekymret.
-Hva er det? -Jeg vet ikke.
-Jeg har savna deg. -Har du det?
Ja. Hvorfor skulle jeg ikke det?
Jeg husker bare ikke forrige gang du sa det.
Vel… Det beklager jeg.
Det kommer det til å bli en endring på. Det kommer til å bli endringer på mye nå.
Mamma er hjemme!
-Du kan slippe meg nå, mamma. -Bare litt til.
Du moser ansiktet mitt.
Hvorfor gråter du?
-Jeg er bare så glad for å se deg. -Går det bra?
-Ja. -Kom!
Det lukter kjempegodt. Hei! Hvordan går det?
Hei! Skoene.
Beklager.
-Hvorfor så skitten? -Å, det.
Allison og Claire Bear måtte grave meg ut av graven til en død greyhound.
Er dere sultne, eller? Jeg kunne ha spist en hest.
-Hei, familien. -Lang historie.
Hallo. Å, hei.
Jeg er utsultet. Hvis jeg kunne fått et lite smørbrød…
-Det er så godt å se deg. -Deg også.
Herregud.
-Herregud. -Skoene.
Hei!
OK…
Kommer du, Cinco?
-Kommer straks. -Greit. Ta av deg skoene.
Teamet er i posisjon. Skyter på din kommando.
-Ro deg ned, Rambo. Jeg går inn. -Ikke vær dum.
Selv med dine krefter blir du overmannet av antallet ekstremister alene.
Det er én færre å bekymre seg for.
-Hvem? -Jean.
-Med G? -Med J.
-Ektemannen sløya henne som en ørret. -Hæ?
Ekteskapet passer ikke alle.
Ser du? Jeg ga deg mulighet til å løse problemet. Du mislyktes.
-Nå gjør vi det på min måte. -Gene hadde rett.
Du tror alltid at du vet best.
-Ser dere Ben, skyter dere. -Hva? Nei!
Unnskyld meg.
Jeg redda livet ditt på veien. Du skylder meg å få snakke med Ben.
Du får 15 minutter, men jeg forstår ikke hvordan du skal komme gjennom mobben.
Jeg trenger en hjulvinne og en Sharpie-tusj.
Se opp!
Hei. Hei!
-Hvem faen er du? -Hei! Vent litt!
Du er sein.
Bilen min brøt sammen, så jeg måtte traske de siste kilometerne.
-Det var ikke mye til våpen. -Det beste jeg fant på så kort varsel.
Kan jeg bli med dere?
Ja. Du kan stille deg på post med oss på baksiden av bygget.
Sørg for at ingen kommer seg inn. Finn deg en plass.
Jeg må bare på do først. Kan jeg bruke dassen inne?
"Dassen inne."
Nei. Jean og Gene sa at ingen fikk gå inn.
-Finn deg ei bøtte. -Selvfølgelig. Ikke noe problem.
Jeg går bare i smuget.
Som sagt får ingen gå inn, rasshøl!
Ben!
Ben! Er du her inne?
Ben.
Viktor? Hva gjør du her?
Du må bli med meg.
Jeg forlater ikke Jennifer.
Jeg skal hjelpe dere, begge to. Men da må du høre på meg.
Vi trenger ikke din hjelp!
Beklager. Var ikke meningen å skrike.
Hva er det som skjer med meg?
Har noen av dere hørt fra Viktor?
Kanskje han fant Ben og Jennifer.
Da hadde han vel ringt og lagt igjen beskjed.
Stakk vi alle av? Herregud, for noen tapere vi er.
Vel. Ikke helt, da.
Ja.
Visedirektør Ribbons er en av Vokterne, og det er noen andre av CIA-agentene også.
-Det er sjefen din, Fem. -Ja.
Gene og Jean har visst en større bevegelse enn vi trodde.
Vi må nå Ben og Jennifer før dem og stanse renselsen.
Ja vel, men da må vinne dem først.
-De kan være hvor som helst. -Vi må finne dem.
Hva er det med deg?
Du har knapt sagt et ord, Fem. Når skjer det?
Det kalles å tenke, Luther. Du burde prøve det.
-Hei! -Du! Unødvendig.
-Hold kjeft. -Jeg tenker. At du er et rasshøl!
-Bestefar har ikke fått luren sin. -Kan vi la være?
Vet dere hva? Vi tar dette nå.
-Vi stakk av. Ikke noe bedre å gjøre. -Det ordner seg, Fem.
-Nei, det gjør det ikke. -Ikke snakk til kona mi sånn, mann.
-Ikke her. Ikke i jula. -Skal du gjøre noe med det, fittetryne?
-Hei! -Pass på språket!
Ja, jeg skal gi deg j-u-l-i-n-g, gutten min.
-Ser ut til at noen besto første klasse. -Hei. Nå får dere gi dere, begge to.
-Hva er det? -Hva da?
Den greia på håndleddet? Du hater jo armbånd.
-Nei. -Jo. Jeg ga deg et til valentinsdagen.
Du byttet det inn mot en Dyson-støvsuger. Hva…
Ga du henne armbåndet?
-Svar på spørsmålet, Fem. -Jeg lagde det.
Til henne?
Jeg lagde det pokker ikke til deg.
Er det noe på gang mellom dere?
-Diego. -For pokker, da.
Oi!
-Pokker! -Hva?
-Det hadde jeg aldri forventa. -Pokker. Jeg hadde rett.
Bokklubben. Hele tida visste jeg at du var utro mot meg med…
Jeg var ikke utro.
Iallfall ikke da du trodde at jeg var det.
-Skal vi gå? Ja. -Vi går ikke noe sted.
Har du k-n-u-l-a kona mi?
"Knulle" staves k-n-u-l-l-e.
OK. Nå må du høre på meg. Uansett hvor merkelig dette høres ut.
Fem og jeg vi gikk oss vill på en T-bane.
Det er ingen vanlig T-bane, men et rutepunkt
mellom ulike tidslinjer på akkurat samme tidspunkt.
-Tror du at jeg kjøper det pisspreiket? -Hun sier sannheten, OK?
Vi gikk oss vill og fant ikke veien tilbake.
Vi lette i sju år, Diego.
Vi flytta oss fra tidslinje til tidslinje. Vi ante ikke hva som ventet oss.
Vi ble… jaget, angrepet og beskutt.
Jeg prøvde alltid å finne veien hjem.
Men jeg ble så sliten, og så måtte jeg slutte å flykte.
Det var da det skjedde.
Elsker du ham?
-Diego, ikke nå… -Elsker du ham?
Hei, teite voksne. Se hva som er på TV.
Er ikke det onkel Ben?
…en tidligere straffedømt, Ben Hargreeves.
Se, se!
…dømt for krypto-ponzi-svindel i 2019,
som sonet fire år i Avalon føderale fengsel.
-Vi må komme oss av gårde. -Ja.
…er uklart hvordan de bevæpnede demonstrantene knyttes til ham.
Lokalt politi har ennå ikke kommet nær nok til å få kontakt,
og vi har ingen informasjon om hvorvidt Hargreeves holder gisler.
Renselsen. Den forandrer dere begge.
Til hva da?
Jeg er ikke helt sikker,
men jeg vet at hvis du blir her sammen med henne, blir det bare verre.
Jeg forlater henne ikke, Victor.
-Pappa vil høre hvordan det går. -Nei! Ikke rør den!
Vær så snill!
La meg svare. Det kan kjøpe oss mer tid.
Mer tid. Mer tid til hva?
Han vil drepe deg.
Han der er Årets far, altså.
Hør her, Ben.
Blir du ikke med meg ut…
…så garanterer jeg deg
at pappa og hans taktiske team kommer inn hit.
Og de kommer til å drepe både deg og Jennifer.
Og det vil jeg ikke.
Jeg er redd, Victor.
Jeg også.
Jeg vil ikke dra hjem.
Nei!
Helsike! Ta den, gutt!
Det ser ikke bra ut.
Fort. Rygg inn i smuget, sånn at ingen ser oss.
-Hva gjør du? -Hun sa "rygg", idiot!
-Jeg prøver. -Hva?
Kom igjen, din drittbil.
-Hva gjør du? -Brems!
Jeg prøver!
-Det funker ikke! -Kom igjen! Du får oss drept!
Nå hadde det vært utmerket om noen gjorde noe!
Å, faen!
Pokker!
Herregud.
Hei…
Skyt dem, for Guds skyld.
Løp!
Hei! Jeg bytta dem nettopp!
Litt mindre gnien med bremsene neste gang.
Nye keramiske bremser på en så gammel bil er en dårlig investering.
Slutt å skravle og begynn å gjør noe!
Hva da? De er for mange!
Fem. Gjør den blinkegreia og få oss inn.
-Det funker ikke lenger. -Du må prøve.
-Jeg klarer ikke! -Jeg speiler kraften. Vi gjør det sammen.
-Du gjør ingenting med ham. -Da havner vi på T-banen!
Ikke tenk på fortida.
Skal du gjøre noe, er det nå det gjelder!
-Ja! -Familien din trenger deg.
-Jeg trenger deg. -Seriøst?
Hva i…
-Hva er det? -Hva?
Herregud. Tror det er Ben.
-Bli der dere er! -Du er skadet, Viktor.
Det går bra. Bare ikke rør Ben!
Er det Jennifer?
Kom deg vekk fra ham!
Ben. Vær så snill.
-Vær så snill. La meg hjelpe deg. -Dra nå.
Jeg kan ikke styre det. Jeg vil ikke skade deg.
Dette er skarpskytterlag 1.
Jeg ser målet.
-Hva gjør han? -Han trekker ut durangoen.
Slipp ham, Viktor!
Jeg kan redde ham!
Tiden løper fra oss, sir.
Skyt.
Målet er nede.
Nå skjer det.
Nå skjer det!
-Hva faen var det? -Renselsen. Den er her. Ikke vær redd!
Herregud.
Herregud…
Ben.
Vi må få den greia unna Viktor.
-Skade? -Gjør ingenting.
-Kanskje de lever der inne. -Hva?
Vi bør søke dekning.
-Pokker! -Vent, Allison!
Herregud.
Kom igjen! Her borte!
Kom igjen! Ja!
Det stemmer! Kom og få legg og egg, baby!
Hva gjør du, sværingen?
Jeg prøver å få til en slåsskamp. Kom hit, rumpetryne! Kom!
Klaus!
-Hei! -Jeg kan fly nå. Det gjør vondt.
-Hvordan går det, kompis? -Bra.
-Kom. Har deg. -Det går bra.
Faen i helvete!
OK. Det funka ikke.
-Øyelaser? -Ja.
Sikt på tankene.
Skal den liksom bli større?
Jeg er her!
-Kom deg vekk fra meg, gutt. -Vi ble nesten drept!
Hold deg unna kona mi!
-Nå har jeg fått nok av jævelskapen. -Den er stor og skummel.
OK.
Allison? Hva gjør du?
Nå er det min tur.
Allison!
-Hva venter du på? -Det er Ben.
Ikke nå lenger!
Pass deg, Allison!
Nei!
Herregud!
Kom. Vi må reise oss. Kom igjen!
Greit. Nå holder det.
Finn deg en på din egen størrelse, din kjempedrittsekk.
Litt hjelp? Hånda mi sitter fast i rumpa hans.
-Skal vi gjøre det? -OK.
Det funker ikke!
Slutter den greia å vokse, eller?
Ikke slåss! Vi holder på å bli drept!
-Jeg vil faen meg drepe ham. -Det er over, Fem.
Pokker.
Allison.
-Allison! -Går det bra?
-Puster hun fortsatt? -Så vidt.
Der er hun jo. Lever hun? Allison?
-Oi da. -Hva nå?
Vi må komme oss til helvete ut herfra og finne ut hvordan vi dreper den. Kom.
OK. Kom igjen.
OK. Opp på beina.
Vi trekker oss ut, sersjant.
Vi må evakuere, sir.
Snarere tvert imot. Nå må vi gå det uunngåelige i møte.
Farvel, Gary. Takk for innsatsen.
Da kjører vi!
Hvorfor venta jeg med å skyte?
Kanskje fordi du er en god mann når alt kommer til alt.
Din patetiske, selvbedragerske fanatiker.
Har du noen anelse om hva du har gjort?
Ja.
Jeg fikk jorda til å gå under.
Skyt den!
Og det var bra, min elskede.
Hvem er du?
Abigail!
-Gjorde du dette? -Du ga meg ikke noe valg.
Men hvorfor?
Jeg måtte bøte med døden for å skape noe så dødelig.
Denne… renselsen.
Holdt det ikke å se vår verden bli ødelagt?
Hvorfor slapp du det ut i denne verdenen?
Fordi jeg var så ensom uten deg.
Jeg ba ikke om å bli gjenopplivet.
-Det gjorde jeg av kjærlighet. -Nei, Reginald.
Det var hybris.
Dine handlinger fikk større følger enn du noen gang kunne ha sett for deg.
Og det var min plikt å gjøre opp for dem.
Det var altså du som forpurret planene mine
om å holde Ben og Jennifer adskilt.
Jeg tok feil.
Og du ordnet opp i det.
Godt gjort, min elskede.
Godt gjort.
Hei! Vent!
Vær så god.
Dagens i dag er…
Hei, du. Her borte.
Kan noen gi Fulle-Fem…
Hva er dette for et sted?
En bensinstasjon. Hva faen ser det ut som? En delicatessen.
Kaffe.
Og to med pastrami.
Bon appétit.
Det var litt lite surkål på, da.
Det står på menyen. Har sagt det før, men han lytter aldri.
-Beklager. -Det er ikke din feil.
-Teoretisk sett, så. -Den kommer du ikke til å like.
Da antar jeg at du har funnet ut av T-banesystemet nå?
-Ulike versjoner av samme øyeblikk? -Det stemmer.
Overraskende hvor lenge noen Fem-er brukte på å finne det ut.
Vi er alle deg fra ulike tidslinjer. De fleste har gitt opp å fikse problemet.
Hva slags problem?
Den ødelagte tidslinja, mann. Det skal jo bare være én.
Jeg skjønner ikke.
Se deg rundt, Fem. Ser dette riktig ut?
Nei, men…
Tenkte Einstein på dette under relativitetsteorien?
-Nei. Da hadde hodet hans eksplodert. -Hva ødela den opprinnelige tidslinja?
Ikke "hva", men "hvem". Gjett tre ganger.
Vi gjorde det!
Hvorfor må du alltid ødelegge, Bringe-Fem? Hvorfor?
Med "vi" mener han familien. Søsknene mine?
Idiotene, ja.
Jeg kjenner til dem. Ja.
Én perfekt tidslinje, og så fort vi begynner å eksistere… pang!
Knust til et uendelig antall alternative tidslinjer
i en uendelig tidsløkke idet vi prøver å redde verden…
Hvor mange ganger var det igjen?
Det var 145 412.
Det var mange.
Han er som Rain Man. Elsker tall. Ta en titt på kunsten, forresten.
Det er alle måtene vi fikk universet vårt til å smelle på.
Gullstjerne i boka for følgeriktighet, ikke sant?
-Vi må fikse dette. -Stol på meg. Vi har prøvd.
Derfor skapte én av oss Kommisjonen. For å reversere ødelagte tidslinjer.
Komme tilbake til den eneste. Men det går alltid på tverke, fordi…
Familien er problemet.
Dømt til å redde eller ødelegge verden om og om igjen for evig.
-Bingo. -Bingo.
Jeg må tilbake til familien min og sørge for at dette aldri skjer.
Lykke til med det. Du vil ikke ha med bringen, da?
-Takk Gud. Hallo. -Mamma!
Det går bra. Gå med søskenbarna.
-Jeg forlater deg ikke. -Claire!
-Kom. -Claire? Vi tar oss av henne.
Men kan du og de andre bare bli her, OK?
Bare et øyeblikk. Et øyeblikk.
OK. På sofaen.
Hvordan slår vi noe som bare blir større og sterkere for hver ting vi angriper med?
-Det kan vi ikke. -Snart sluker den alt.
Jorda går altså under igjen?
Hei! Flott timing.
Hei.
-Fem. -Fem!
Hvorfor kom du tilbake? Det er ganske dystert her.
Stol på meg. Det var ikke planen.
Heldigvis hadde jeg en samtale med meg selv som åpnet øynene mine.
-Hva? -Vi er grunnen til at dette skjer.
Kan du utdype det?
Marigolden som mødrene våre ble infisert med, som gjorde at vi ble født,
hadde en uventet bivirkning.
Den ødela tidslinjen
og delte den opp i et uendelig antall alternative tidslinjer.
Tidslinjene smelter inn i hverandre. Slik fant Vokterne gjenstandene.
Pokker. Gene og Jean hadde rett. Drømmene deres om andre tidslinjer stemte.
Vi må tilbake til den opprinnelige tidslinjen
før noen av de andre ble skapt.
Er jeg den eneste som er veldig forvirra her?
-Niks. -Det var det Ben prøvde å vise meg.
Hva har Ben med dette å gjøre?
I varemagasinet, der jeg prøvde å trekke durangoen ut av ham, fikk jeg et syn.
Tror han prøvde å vise meg den opprinnelige tidslinjen.
Han prøvde å drepe deg.
Men han gjorde ikke det. Han dytta meg vekk for å redde meg.
Jeg tror at han prøvde å fortelle meg noe. At renselsen ikke er noe ille.
Du sier at den greia som ødelegger alt den kommer i kontakt med, er noe bra?
Jeg tror det? Jeg…
Vi må la marigolden i kroppen vår smelte sammen med durangoen i renselsen.
De burde nøytralisere hverandre.
OK. Hva skjer med oss, da?
Vi opphører å eksistere.
Den gamle Klaus hadde kanskje vært med på litt lett harakiri,
men det viser seg at jeg ikke er så glad i å drepe meg selv.
Jeg blir ikke med.
Vi dreper faktisk ikke oss selv. Det er verre enn som så.
Vi viskes vekk fra historiebøkene.
Hva med de andre tidslinjene?
De vil aldri ha eksistert. Ingen av oss heller.
Ingen vil huske noe om dette. Eller om oss.
Er det flere enn meg som ikke liker denne planen?
Hva skjer med familiene våre hvis vi opphører å eksistere?
Jeg er ikke sikker.
Jeg liker ikke retningen dette tar, Fem.
Det må finnes en annen løsning, Fem.
Det gjør det ikke.
Ta det med ro, OK?
Lila. Kan du ikke ta med familien til den der sprø T-banen din?
Da redder du dem og deg selv.
-Det kan hun ikke. -Snakker ikke til deg, Fem.
All marigolden må ødelegges, Diego.
Hvis Lila ikke er der når renselsen kommer, begynner den bare på nytt.
Bra at det er hun som bestemmer, da?
Ja.
Jeg blir hos mamma.
Claire Bear.
-Nei. -Bli, mamma.
Nei. Du må bli med Lila, OK?
Jeg vil heller dø her med deg enn å ikke huske deg.
Nei. Claire.
Du må leve videre. OK?
Du må leve videre og oppleve
alle de fantastiske tingene som denne verden har å by på. OK?
-Da glemmer jeg deg, mamma. -Nei. Det vet vi ikke.
Det vet vi ikke. Men jeg vet at du må bli med Lila.
Nei, det kan jeg ikke.
Hør på mora di, Claire Bear. Hver gang jeg gjør det, ordner ting seg.
Du. Se på meg. Se på meg.
Jeg kommer alltid til å være en del av deg.
Alltid. Selv om du ikke skulle huske meg.
Du kommer alltid til å være den vakre og smarte jenta mi.
OK?
-Kom hit. Jeg er glad i deg. -Glad i deg også.
-OK. -Nå må du dra.
-Nei. -Du må dra, vennen min.
Kom igjen. Vi samler familien.
Vent, Lila. Jeg vil ikke høres ut som et rasshøl her,
men hvis Fem har rett, er det ikke lurt at du drar.
Han har rett. Du kan ikke dra.
-Så se her, da. -Lila.
OK. Kom, alle sammen.
Still dere rundt meg. OK?
-Lila. Ikke gjør dette. -Hold dere fast i meg.
Kom igjen, da!
Du kan vente her! Ja!
Greit.
Vennen min. OK?
Hvor skal vi?
-Jeg sier det når vi er framme. -Hvor skal vi?
Et trygt sted, engelen min. OK?
Lila.
-Hva gjør han her? -Kan du bare holde alle samla?
-Ikke prøv å stoppe meg. -Vær så snill.
-Kan ikke dra. Hva om de ikke overlever? -Da gjør de ikke det.
Blir du med dem, begynner bare alt på nytt.
Det slutter ikke før all marigolden vi har i oss er borte.
-Det vet du ikke. -Jo, det gjør jeg.
Det gjør du også.
Du må gi slipp på dem.
Lila! Toget er her! Hva skal vi gjøre?
Jeg er lei for det.
OK. Kom igjen, alle sammen. Hva venter dere på?
Kom igjen!
Mamma!
Nei, Lila!
Lila!
-Lila! -Mamma!
Det går bra, vennen min.
Vi ses snart igjen. OK?
Lila!
-Les for Gracie hver kveld. -Mamma!
Og ikke la tvillingene krangle!
Det ordner seg.
-Jeg hater deg for dette. -Jeg vet det.
Jeg hater deg. Jeg hater deg for dette.
Vel…
-Hva gjør vi nå? -Vi får vel bare vente.
Beklager. Hadde jeg visst at vi skulle dø her, hadde jeg rydda.
-Du har iallfall tatt klesvasken. -Faktisk ikke.
-Den ser sint ut. -Hvorfor får du inntrykk av det?
-Barna? -De er i trygghet.
Og Claire.
-Tror du at det går bra med dem? -Ja.
Familien min tar seg av dem.
Hun kommer aldri til å være alene.
Så…
Da gjør vi det, da?
-Greit. Kom igjen. -Kom.
Fort.
Herregud. Og jeg som var så glad i de vinduene der.
-Greit. -Spiller ingen rolle lenger.
Kanskje vi skal ta en runde og, dere vet…
dele de fineste øyeblikkene våre sammen.
-Hva? -Spy.
-Nei. -Dårlig idé.
-Forferdelig. -Forferdelig, ja.
Ja. Dårlig forslag.
OK. Hva gjør vi?
Vi får vel bare finne kreftene.
-Føler du deg sterk nok til dette? -Ja. Jeg tror det.
Jeg føler…
OK.
-Hva nå, da? -Nå må vi bare vente.
Beklager at du forlot Canada til fordel for dette.
Ikke jeg.
Det er her jeg skal være.
Sammen med familien min.
Du hadde rett.
Ikke gjør det.
Jeg ser deg.
Endelig ser jeg deg.
Det var ikke meningen å såre deg.
Jeg vet det.
Fem?
Ikke kjemp imot. La den ta dere. Bare gi helt slipp.
-Det prikker. -Ja.
Ja, ikke sant, kompis?
Bare hold ut. Det er snart over.
Takk for at dere har latt meg være del av den snåle familien deres.
Herregud, som jeg kommer til å savne dere.
Jeg er bare glad for at vi alle er samla til siste slutt.
Ingen mer legg og egg.
-Kanskje vi møtes igjen. -Det hadde vært fint.
Jeg vil bare si at jeg er glad i dere, folkens…
Men dere er noen rasshøl, hele gjengen.
Faen ta deg.
HALLO FARVEL
Den tolvte timen av den åttende dagen av august 2024
skjedde det overhodet ikke noe utenom det vanlige.
Du kan vel si at det bare var en helt vanlig dag.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen