TAJNA U NJIHOVIM OČIMA
"Dotrčao je do kraja voza i gledao kako se njena figura, nekada divovska,
sada smanjivala u njegovim očima, ali u srcu izrasla veća nego ikad."
21. jun 1974.
bio je poslednji dan kada je Rikardo Morales doručkovao sa Lilijanom Koloto,
Do kraja života će se sećati svakoga detalja tog jutra.
Planirali su prvi zajednički odmor, pili čaj sa limunom,
zbog njegovog dosadnog nazeba, zaslađen kao obično kockom i po šećera.
Sećaće se tog džema od borovnica kao voća koje više nikada neće okusiti.
Cvetića na njenoj spavaćici, a najviše njenog osmeha.
Tog osmeha koji se kao zora
utapa u zrak sunca koji joj obasjava levi obraz i...
Ne, ne, ne!
Molim te!
BOJIM SE
Otvorila su se vrata Raja i jedan anđeo je pobegao...
Esposito... - Zdravo, dušo.
Koga to vidim!
Kako ste, komesare?
A vi, poručniče? Je l' šefica tu?
Samo uđite, Vaša Visosti.
Hvala, Velečasni.
Izgledaš mi lepo i odmorno.
Ha, ha, kakvo kopile!
A na ličnoj imaš samo 2 noge!
Vrata Raja su se otvorila...
Vaša visosti.
Kakvo iznenađenje!
Mogu li? - Šta je tebe dovelo ovamo?
Samo želja za razgovorom.
Jesi li zauzeta?
Ne, završila sam pripreme za saslušanje. Može kafa?
Pitam za svaki slučaj, možda te je penzija naterala na zdrav život.
Marijano!
Da, vaša visosti.
Donesi nam dve one velike kafe iz kafea.
Kucam rešenje.
Ma, kakvo rešenje? Da te upoznam sa g. Benhaminom Esposito,
našim nedavno penzionisanim kolegom iz Palate pravde,
i starim prijateljem.
Mariano, naš pripravnik za proleće-leto..
Nije loš, je li?
Evo, uzmi nam i neke grickalice, a sebi neku čokoladicu.
Više mleka nego kafe za mene, molim te.
A, znači nisi dobro.
Šta je sad tvoj problem? Godine?
Sa više mleka za gospodina, ima problem s godinama.
Dobro, gospođo.
Čekaj... Nešto važno si hteo?
Ne.
Ostavi vrata otvorena, dečko.
Dođi, sedi.
Kako ti je palo na pamet da pišeš roman?
Hej, kako? Celog života pišem. Pogledaj u arhivi.
A, dosijei tvojih slučajeva.
Koliko će strana imati taj tvoj roman?
Ima li naslovnu stranu?
Malo ohrabrenja bi mi dobrodošlo.
Šta treba da radim?
Da se ponašam kao da sam nepotrebno u penziji...
Kome treba pomoć? Da služim kafu?
Želim da pišem, pa šta?
Želim da pišem o slučaju Morales.
Ne znam zašto, on mi je ostao u glavi.
Nikada, u stvari, o njemu nismo ni pričali. Zbog čega?
Sa tvojim rukopisom, ovo je skroz nečitko.
Čekaj, vidi.
Moj najveći problem je što sam počinjao već 50 puta,
i nikada nisam stigao dalje od petog reda.
Ako tako nastavim, celu penziju ću potrošiti na sveske sa spiralom.
Dođi da mi pomogneš.
Evo, pusti mene.
Ne mogu...
Teška je tonu.
Ne mogu da verujem. Stara "Oliveti".
Bila je u magacinu. Mislim da ima 100 godina.
Jesu li popravili "A"?
Koristi nešto drugo umesto "A"!
Uzmi je. Dinosaursi treba da se drže zajedno.
Sad sam ostao bez izgovora.
Moraću da pišem.
Ali, odakle da počnem?
Od onoga što se najbolje sećaš.
To je bilo pre više od 20 godina.
Čega se najčešće prisećaš?
S tom slikom treba da počneš.
Dobar dan, momci.
Dozvolite da vam predstavim novu načelnicu, koja je nedavno diplomirala na Harvardu.
Gospođica Irene Menendez Hejstings.
Hejstings.
Izgovara se "Hejstings". To je škotsko ime.
Izvinite. Hejstings, nova načelnica.
Vaš prvi istražitelj, Benhamin Esposito.
U stvari, studirala sam Kornel, a ne Harvard.
Pablo Sandoval, istražitelj, ali pre svega vaš sluga ponizni.
Če! Če! Jesi li tu?
Jesam, samo što... mnogo razmišljam o počecima,
ali nisam siguran da baš imaju mnogo veze sa prošlošću.
Onda počni od početka, i prestani da razmišlja š o tome.
Banka krvi, halo?
Gosp. Esposito...
Zvali su Dvadesetpeti, imaju ubistvo.
Sud 18. Njihov je red.
Ali, kažu da je silovanje sa ubistvom.
Sud 18.
Dobar dan.
Kako je, momci?
Dobro jutro.
Gospođice sekretare, je l' neki svetac umro jutros?
Zašto?
Zato što nam je upravo ušao jedan anđeo u crnini.
A, ne.
To je samo trik koji mi anđeli koristimo da izgledamo 3 kile mršaviji.
Možeš li da mi doneseš slučaj Čavez?
Naravno.
Ti, magarče uvlakački.
Zašto?
Imaš spreman kompliment čim se pojavi na vratima. Kako, bre?
Pa, možda tebi izgledam kao žaba, ali sam u stvari princ iz bajke.
Gospodine Esposito! - Molim?!
Kažu da su već zvali 18. i im je doktor Romano rekao da je naš red.
"Doktor" Romano?
Reci mu da je šerif Esposito rekao da ga zabole.
Okej. - Čekaj, gde ćeš, bre?
Tri sata razmišljam šta da kažem, i kad ona otvori vrata...
smrznem se.
Meni je lakše, Benha, ja nisam zaljubljen u nju.
Nisam ni ja, moronu. Hajde.
Hoću da uzmeš te dosijee i staviš ih na ovu stranu.
Sve zajedno, nije ništa komplikovano.
Romano, što ste ono rekli 25. sudu? Na vas je red.
Naizmenično se menjamo. Uzeli smo prethodni slučaj, u čemu je problem?
Pljačku u samoposluzi, pametnjakoviću.
Naizmenično sa sličnim slučajevima.
Šta hoćeš od mene? Pitaj sudiju Fortunu Lakaljea.
Hoću da rešim problem, a ne da pravim drugi.
Zašto bi bio problem da pitate mene?
Ne, gospodine. Glupo je gnjaviti vas nečim beznačajnim kao što je ovo,
ako možemo da rešimo sami.
Da budem jasan, red je na vas.
I požuri, inače ćeš stići na bdenje umesto na mesto zločina.
Šta je, Baez? - Evo me. A gde si ti?
Umoran sam od sreće.
Izgledaš srećno. - Kao pas sa dva repa.
Ako nešto volim u životu, to je kad me drkadžija pošalje da vidim mrtvu devojku.
Hajdemo.
Ima raznih drkadžija.
Postoje mirne, tihe drkadžije koje znaju da su drkadžije.
Žive svoj život i ne diraju druge. Beskorisni, ali bezopasni.
Ne smetaju.
Kako ste, inspektore? -Baš pričamo o vama.
I druga vrsta drkadžija koji misle da su genijalci.
Svuda kenjaju, a neko mora da im briše guzicu.
Od takvih drkadžija znam, ne jednog, već dvojicu.
Sudiju i mog kolegu u Sudu 18, koji su ili drkadžije ili džukele, ili oboje.
Bio je njegov red, pa te molim, ako možeš, da popričaš sa sudijom.
Reci mu da ja nemam ništa sa...
Lilijana Koloto, 23 godine, nastavnica.
Odnedavno udata za Rikarda Moralesa, blagajnika u Nacionalnoj banci.
Starica je pomenula dva zidara koji rade na terasi u stanu broj 3,
ali se dva dana nisu pojavljivali zbog kiše.
Je l' sigurna da ih nije videla? - Kaže da nije.
Idem u banku da razgovaram sa mužem.
Vidimo se, Esposito. - Ne, idem sa tobom.
Dobar dan, Rikardo Morales? - Ovuda.
Rikardo Morales? - Da, ja sam.
Inspektor Baez, federalna policija.
Da li još neko ima ključ od vašeg stana?
Da li ste poslednjih nekoliko dana videli nekog nepoznatog u blizini?
Komšija kaže da svakog dana dolazite kući u vreme ručka.
Malo neobično, ne čini vam se? Ima li nekog određenog razloga?
Oprostite, nisam razumeo.
Imali smo naviku, rutine.
Voleli smo zajedno da gledamo seriju "The Three Stooges".
Bilo joj je jako smešno.
Moraćete da pođete sa mnom u mrtvačnicu.
Učinićemo sve što možemo.
Znam da nije prijatno.
Šta je s ovom mašinom?
Hoćeš da je se ratosiljaš, molim te? Ne mogu više da je podnesem.
Ko će hteti da je uzme? - Pojma nemam, samo mi je nosi s očiju.
Hej, Benha, slušaj da li ti se ovo dopada.
Ovom izjavom ja, sudija krivičar, Rajmundo Fortuna Lakalje,
sebe proglašavam potpuno ludim i nesposobnim...
Ne, ne, ne. To nije u redu. Daj mi to.
Ne, treba ovako: "Shodno članu 141, 142 i 143 Građanskog zakona,
OBJAVLJUJEM -velikim slovima- da je Rajmundo Fortuna Lakalje,
mentalno bolestan, pravno rečeno, neuračunljiv,
pati od hroničnog delirijuma
i stoga je nesposoban za vršenje svih funkcija u državnoj službi."
Kako je, gospođice? Ima li nešto za potpisivanje?
Da. Imamo slučaj Nikolosi.
Nema mnogo, vaša visosti.
Izjave svedoka, ništa više.
Vrlo dobro.
Oprostite, ostao je još jedan spis, vaša visosti.
Hvala.
Zdravo, vaša visosti.
Kako ste? - Dobro, a vi?
Benhamine, Pablo... gospođice. - Dobar dan.
Hej, Benhamine...
samo da ti pokažem dobru volju Suda 18,
sećaš se da si neki dan bio ljut što si dobio onaj slučaj?
Pa, slučaj je rešen.
Dva zidara su radili u stanu broju 3.
U pritvoru su u Sudu 25. Kad sudija bude hteo,
možeš ih dovesti ovamo na ispitivanje.
Čekaj, čekaj... kakvi zidari?
Odmah ću it reći...
Hasinto Kaseres, Bolivijac, 35 godina. Huan Robles, 34.
On je bar Argentinac.
Prijatno sam iznenađen, Romano.
Nastavite ovako i daću Sudu 18 sve teške slučajeve.
Niste se baš obradovali?
Molim vas, gospodine.
Uvek kažem, bolje je pomoći, nego se svađati.
Esposito, kako si?
Je l' ti Romano javio da dolazim?
Jeste, otkucao sam izveštaj za sud.
Sutra ćeš dobiti momke. Potpisali su priznanje.
Obavestiću sud do ponedeljka, najkasnije.
Pusti me unutra.
Mora da odobri narednik Sikora.
Sikora može da jede govna sa svojim odobrenjem.
Hoćeš da mu se pridružiš? Samo napred.
Dva za istu cenu.
Dakle?
Jesi ti Kaseres?
Ne, ja sam Robles, on je Kaseres.
Kaseres...
Ne boj se.
Jebem ti mater, glupa džukelo!
Jesi bolestan ili koji ti je?
Uhapsio si dva bezveznjaka! Bezveznjaka!
Jesi uopšte pročitao izveštaj, kretenu!
Nemam druga posla, šta me briga?
Naredio si da ih prebiju!
Znaš gde ću sad? U komoru da te prijavim!
Da vidimo ko će sad da ti spasava guzicu!
Znaš šta ću s tvojom prijavom?
Nećeš se izvući. Srediću te.
Hajde, idi prijavi. Ovolika dreka zbog dva crna govneta!
Tebi će biti crno pred očima, kad završim sa tobom!
Razdvojite ih!
Bolje počni da tražiš posao. U ovaj sud više nećeš kročiti!
Ne znaš ti s kim se zajebavaš!
Nemaš pojma.
Benhamine... Benhamine...
U redu je.
Idem sad da napišem prijavu, pa se vraćam.
U redu, što se mene tiče. - Ne brini, odmah se vraćam.
Jesi li video Sandovala? - Otišao je.
Gde? - Mislim u Talkahuano.
U ovoj zemlji je sve okrenuto naglavce.
Ti si naglavce, burazeru.
Kako možeš da braniš demagogiju našeg predsednika?
Pazi malo šta pričaš, da ne bi najebao.
Malo pažnje, molim vas.
Upravo je ušao šef suda, Benhamin Esposito.
Živeli, Vaša visosti.
Ma daj...
Koliko duguje?
Ništa, čoveče... Što popijem, sam plaćam. Znaš to.
Osim toga, još je rano. Šta smo rekli?
Ja ću ovo da platim, evo...
Molim te, uzmi.
Ne, ne, imam pare...
Plaćeno je.
Dobro.
U tom slučaju, g. Esposito može sve da časti jednom turom...
Ne, ne...
Hvala!
Ne diraj me, ne diraj me...
Ovde mi nisi šef, nemoj da me brukaš pred prijateljima, jesi čuo?
Neću više da pokrivam tvoje cehove, okej?
Zašto nastavljaš sa ovim sranjem?
Okej, okej, idemo. Polako, sve je u redu.
Sve je u redu.
Idemo.
Hajde.
Idem...
Pa, vidimo se.
Odosmo. Ćao!
Moj sako.
Poneo sam ga.
Vidimo se, Emilio.
Ćao...
Zašto ne razgovaraš sa njim? Ti su mu žena i ovo mu je kuća...
Ti si ga doveo u ovo doba, ja ne znam ni gde je bio...
Dovedeš ga ovako kasno, i ja ne znam šta da radim.
Još je rano, treba da mi zahvališ.
Ne možeš tek tako da mi ga dovedeš. To je tvoj problem.
Moj?
Ti si ga ovakvog doveo.
Misliš, ja sam kriv?
Ko je?
Benhamin Esposito.
Ko?
Iz suda, sećate se?
Bila je lepa, zar ne? - Veoma.
Stvarno mi je žao onih ljudi.
Trebalo bi da su već oslobođeni.
Morali su da odu na forenzički pregled zbog prijave koju sam pomenuo.
Ne, ne, samo gledajte. Tako ćete je bolje upoznati.
Evo još jedan album.
Gledam njene slike po ceo dan.
Znam da ne bih trebao, ali...
pomaže mi da preživim dok ne nađemo tog tipa.
To je kad je diplomirala.
Onda je došla iz Čivilikoja da živi ovde kod tetke.
Radila je u školi u Almagrou, tamo smo se upoznali.
Došla je u Nacionalnu banku da plati porez.
Ni sad ne znam odakle mi hrabrost da se obratim takvoj lepotici.
Recite mi jednu stvar. Kad uhvatite tog tipa...
Koliko će dobiti?
Za silovanje sa ubistvom. To je za doživotnu.
Šta možemo? Mi nemamo smrtnu kaznu...
Ne slažem se sa smrtnom kaznom.
Ne, ni ja. Mislio sam, možda... vam je stalo do osvete.
Do osvete? Hoće li tamo ga silovati i tući do smrti kao što je on nju?
Ne, daće mu injekciju i samo će zaspati kao magarac.
To nije fer.
Znate li šta bih ja dao za takvu injekciju?
Te su iz vremena kada je imala 17 ili 18.
Prolećni izlet u Čivilkoj.
Jeste li bili u Čivilkoju? - Ne.
Ja jesam, kad me je odvela tamo da upoznam njene roditelje.
Ne... Žive tolike godine da bi na kraju shvatili...
da su sve te godine bile nizašta.
Šta je?
Ništa, ništa...
Da li je imala braće?
Ne, zašto?
Znate li ko je ovo?
Na nekoliko slika je. Uvek gleda u nju.
Ja sam Lilijani pokazao ovaj sistem, jer godine prolaze i mi zaboravljamo
ko su ljudi na slici. - Tako je...
Laporta, Rodrigez, Kardozo, Simone... Evo ga. Gomez, Isidoro Gomez.
Pa?
Uvek sam mislila da je ta stvar sa slikama malo uvrnuta.
Dobro, ali ja mislim... da je stvar u tom pogledu. Objasniću ti zašto.
Vidiš tog klinca kako gleda ovu ženu... sa divljenjem.
Oči... govore...
U razgovoru sa tupavim očima, bolje je ćutati.
Nekad je bolje ne gledati.
Šta gledaš?
Nikad nismo pričali o tom slučaju.. Kada si se vratio iz Huhuja?
1985. - Zašto sad?
Bolje nego da sadim begonije...
Zašto?
Zato što sam preko 20 godina bio rastrzan.
Sudom, slučajevima, prijateljima, glupostima...
Brakom, ljubavnim vezama... Bio sam rastrojen.
A sada sam u penziji, i više me ništa ne ometa.
Pre neko veče dok sam večerao u uglu kuće...
shvatio sam da jedem sam...
i to mi se nije dopalo.
Znam da se to tebi neće desiti. Ne tražim da me razumeš, veruj mi.
Pokušavam da... pronađem zbog čega, trenutke...
Sve, sve, apsolutno sve me vodi do Moralesa.
To kao da je moj život...
Javi se, javi se.
To je Alfonso. Nazvaću ga kasnije.
Javi mu se, sačekaću.
Pozvaću ga kasnije.
Nema problema, veruj mi. Javi se.
Halo... Da, čim završim ovde, dolazim.
Počnite bez mene, brzo dolazim.
Halo?
Halo, dobro veče. Da li je to kuća Isidora Gomeza?
Da...
Da li je on kod kuće? - Ne, ne. On ne živi više ovde.
Ne?
Ne, odselio se Buenos Ajres.
Ah... u Buenos Ajres? - Ko je to?
Zovem u ime većnika Mendeza, nešto poslovno.
Kada je otišao u Buenos Ajres?
Pre oko mesec dana, ili tako nešto.
Znate li gde mogu da ga nađem? Imate li njegovu adresu?
Ovaj posao je prilično hitan.
Radi na nekoj građevini.
Aha... a gde?
Da, rekao je nešto... kao Montevideo, kod Lanusa...
Ne sećam se baš najbolje, ali...
O kakvom se to poslu radi?
Pa, to je posao...
posao koji će ga verovatno jako zanimati jer je za većnika Mendeza i...
Recite mi nešto...
Da...
Da li je bio prijatelj Lilijane Koloto?
Ah, Lilijana Koloto? Ona mu je bila devojka, iz komšiluka je. Zašto?
Ona radi za većnika.
Ona ga je preporučila za taj posao.
Ona? Biće srećan kad to čuje.
Zaista? Mislite da je se seća?
Da, mnogo je voleo tu devojku.
Ali, onda se odselila... u Buenos Ajres,
i više se nisu videli, mislim.
Halo... Halo? Halo!
Biće čudo, ako je ovde. Kakav kreten.
Jadnik. Voleo bih tebe da vidim da ti neko ubije ljubav života.
Ne on, nego ti.
Trebao si da držiš usta začepljena i prvo mene upozoriš,
a ne da teraš jarebice.
Dobro jutro, tražimo Isidora Gomeza.
Šta je bilo? Ko ste vi?
Majk Hamer, kretenu. Je l' Isidoro Gomez na poslu?
Ne, nije došao na posao. Mi nemamo nikakve veze s njim...
Molim te, daj mi njegovu adresu. - Evo odmah.
Fernandez! Fernandez!
Znamo da je sinoć neko telefonirao Gomezu.
Otišao je u spavaću sobu i posle 10 minuta se pojavio...
sa kaputom i spakovanim koferom.
Poslovođa kaže da mu duguju nedeljnu platu, ali je ostavio bez problema.
Ako želite, da se malo raspitam, inspektore?
Da sam video te slike kao ti... ja bih ga uhapsio.
Nema šanse, Esposito. Nemaš ništa u tom slučaju, samo dim.
Ako misliš da ću ući u tu papirologiju, da tražim od kolega u Čilikoju
da pretresu kuću neke starice i da traže pisma od njenog sina
koja je možda, a možda i nije, poslao i bla, bla, bla...
Molim te, Esposito. Ti nisi normalan.
Znam, gospodine, ali ništa drugo nam ne preostaje.
Dosta je više i te tvoje igre Don Kihota sa Romanom.
Siroti čovek je premešten u Kočin.
Ili možda baš u Čivilkoj. Zašto od njega ne potražiš pomoć?
Bilo kako bilo... general je rekao što je rekao.
Pa, dobro...
Ne znam šta da radim.
Sa Moralesom je svaki dan sve gore,
ubica zna da smo mu za petama,
sudija je kreten, a Irenu mi dođe da ubijem,
a jedini čovek na svetu kome verujem je pijanica i jebeni šupak.
Imam jednu prednost. Malu, ali ipak prednost
Danas je 28. Je l' tako?
Pijani šupak još nije primio platu.
Prethodnu je već propio.
Dakle, kad konobar dođe da naplati, tip će se naći pred dilemom.
Da li da kaže da je švorc, bude uhapšen, potuče se,
ode kući i žena ga zauvek najuri,
ili da se obrati kretenu od svog šefa, a to sam ja, i pita ga da plati.
I još nešto. Pošto je šef kreten, ali ne baš toliki kreten, platiće. Opet.
Ali zauzvrat će tražiti uslugu.
A pijani idiot neće moći da odbije. Je l' tako?
Moram da pišam.
Sačekaj. Starica će jednom morati da izađe.
Mnogo gledaš detektivske serije. To je tvoj problem.
Če, ne zajebavam se, ozbiljno mi se piša...
Uh, jebote! Idi u pičku materinu...
Prepao si me, kretenu!
Ja tebe? Jebem mu mater! Šta ti radiš ovde?
Došao sam da ti pomognem.
Trebalo bi da paziš napolju. Ako se vrati, najebali smo.
Neće da se vrati, smiri se. - Otkud znaš?
Ušla je u prodavnicu, zadržaće se tamo neko vreme.
Smiri se, pobogu.
Jesi li našao nešto? - Pisma...
Pisma, ali nema... Dođi ovamo...
Pisma, ali bez koverata.
Ovo je od pre neki dan.
Pa šta?
Kako pa šta? Od skora je.
Đubre! Možda je koverat još uvek u đubretu. - Pogledaj.
Ovde nema ništa!
Baš ništa?
Ništa.
Jesi dobro pregledao?
Hoćeš da proveriš?
Beži s tim!
Hajde!... Šta ti je? Dođi!
Hej, šta ti je? Šta hoćeš. Dobro, pustiću te!
Hoćeš da ja vozim?
Pas je sigurno imao besnilo, umrećeš.
Zašto nisi ostao ispred da paziš? Ako otkrije da smo ulazili...
Benhamine, čim smo ušli da uzmemo pisma,
pre ili kasnije će primetiti.
Zato nismo uzeli pisma.
Nisi valjda bio toliko glup da ih poneseš, je li?
A šta ako jesam?
Jebote! Kako šta? Kako šta?
Ako otkrije, javiće Gomezu i tip će zauvek nestati. Zar ne vidiš?
Ne vidim.
Kako ne vidiš? Jesi slep?
Zato što... Videćeš, kad pregledam to...
sve ću otkriti... gde je otišao, zašto, kad...
Videćeš kad počnem sam da radim!
Taktičko-revolucionarna komanda, izvolite?
Greška, gospodine, eh...
Nema ništa?
Ne znam, možda ja ne vidim.
Kao da je taj govnar znao da ćemo mu čitati pisma.
Samo imena. Sranja, ništa konkretno, ništa...
Kaže, "Ne brini mama. Ja sam kao Manfredini,
a ne kao Bavastro." Jesu to ljudi iz Čivilkoja?
Daj mi da vidim. E, jebi ga...
Banka sperme, sektor za deponovanje. Ne... ovde deponovanje sperme.
Dajete ili podižete?
Esposito! Sandoval!
Pogrešan broj...
Sandoval!
Sudija Fortuna hoće da vas vidi.
Da li me čujete, kad vam govorim, je li, Esposito?
Da, gospodine.
Onda moram da pretpostavim da kad vam ja nešto kažem,
a vi uradite potpuno suprotno, to nije zato što me niste čuli,
nego zato što vas baš zabole šta sam ja vama naredio.
Je l' tako, Esposito?
Nije uopšte tako, gospodine.
A ako me kolega iz Čivilkoja pozove ljut kao ris da mi kaže
da su dva službenika mog suda provalila u kuću neke jadne starice,
to znači da ono što ja kažem za vas je najobičnije sranje.
Ne znam odakle vašem kolegi takva ideja.
Baš to sam mu i ja rekao, Esposito. Ali gledaj, gledaj...
Kolega mi kaže...
da je tog dana u Čivilkoju...
na raskrsnici ulica Francisko Savej i Ekijafino grada Čivilkoj
bio parkiran crni "pežo" iz Buenos Ajresa registarskih tablica 133-809,
pa je moj kolega tražio od federalne policije da izvrši proveru tog vozila.
Nikad nećete pogoditi ko je vlasnik?
Recite mi, ko je?
Neki... Es... Espo... Esposi...
To.
Federalna policija je saopštila gde on radi.
Onda me je pozvao sudija da vidi mogu li ja to da rešim.
A ja, Esposito, ne mogu.
Zato što izgleda da više nisam sudija, nego totalni idiot.
Pošto kad ja kažem uradite "A", ljudi urade "Z".
Isto kao ova usrana mašina!
Izvinite, gospodine, ali... mislim da ovde ima nešto čudno.
Tako je. Čekajte, čekajte. Nemojte da idete. Sad tek ide najbolje.
Posle opet možete da se ponašate prema meni kao prema idiotu.
Ali, slušajte ovo.
Jer ono što je izazvalo pažnju u varoši nisu dva tipa iz Buenos Ajresa, ne.
Ili što je jedan od njih vezivao pertle na mokasinama. Ne, ne, ne...
Ono što je izazvalo pažnju je to što je jedan od njih ušao u radnju,
ljubazno ih pozdravio, tražio flašu "Old Smaglera",
i izašao da je popije na ulici.
Treba li da vam ga opišem?
Trebali smo sve da poreknemo, Benhamine. "Nisam ja, ne znam..."
Više mi se ne obraćaj. Nikad više u životu.
Ali, moramo to da poreknemo. - Nikad više.
Gospođo, iskreno...
Gubi mi se s očiju, moli te! - Zar si i ti protiv nas?
Irena, tebi govorim!
Irena!
Ne znam šta me više ljuti, glupost koju ste napravili
ili što ste mi to uradili za leđa.
Mislio sam da te nije briga.
Misliš da sam ja ovde bezveze.
Ne, ne, ne. Nisam to rekao!
Nema potrebe da kažeš! Pokazao si.
Neka bude jasno jednom za svagda.
Ja sam ovde šef, a ti si mi podređen.
Dvanaest pisama, 31 strana pelir papira.
Spominje 5 poslova, dva kao zidar,
isporuka bakaluka, dva bez detalja.
Tri u okolini Buenos Ajresa: Monte Grande, San Husto i Avežaneda.
Šest imena: Anido, Mesijas, Oleniak, Manfredini, Bavastro i Sančez.
Samo jedna žena: Rosa, po svemu sudeći tetka.
I ništa više. To je sve. Ostalo je ništa.
Benhamine!
I tu nema ništa, je li?
Molim te...
Ostavi otvoreno, nije ništa privatno.
Razgovarala sam sa Fortunom. Objasnila sam mu da si imbecil.
Iskoristila sam moj neodoljivi osmeh
i ubedila ga da zamoli sudiju iz Čiviilkoja da zatvori ceo taj slučaj.
Ne znam kako da ti se zahvalim.
Molim te da se ubuduće uzdržiš od sličnih inicijativa.
Možeš da ideš.
Samo jedno pitanje, ako dopuštaš.
Kakav je to neodoljivi osmeh? Mislim da ga nisam video.
Naravno da nisi. Čuvam ga samo za svog dečka, kao što treba.
Naravno.
Dobro, neću te više zadržavati.
Donesi mi predmet Lilijana Koloto da ga zapečatim i arhiviram.
Slučaj je zaključen.
Veridba. Klinci danas umiru od smeha na to.
Ko se više veri?
A ovaj momak, kako se zvaše? Bio je ovde manje od godinu dana... - Godoj.
Godoj! Jeste, Godoj! - Lareta ga je zaposlio. - Tako je.
Da... Baš sam blesava, nisam stavila datum na sliku.
Kad je to bilo? Dva ili tri meseca posle Čivilkoja?
Nedelju dana kasnije. Odlično se sećam.
Nedelju dana posle naše svađe pojavila si se
sa tim Alfonsom, ili kako se već zvaše, da objaviš veridbu.
Pogledaj Sandovala, trudi se da izgleda trezan.
Baš čudno, ne prepoznajem sebe. Kao da gledam nekog drugog.
Ko si ti bila? Kakva si bila?
Ne znam. Direktna, konzervativna...
Službena.
Nepokolebljiva.
Kruta.
Mlada... Mlada, Benhamine. Bila sam mlada.
I ti si bio mlad. Pogledaj, nema sedih.
A ovde, gledaš u stranu, sav ozbiljan.
Bio sam druga osoba.
Tvoj roman će sigurno biti dobar. Ali, nije to za mene.
Primakao si se kraju života i želiš da se osvrneš nazad.
Ali ja ne mogu.
Moram svaki dan da idem na posao.
Da živim sa tim. Možda to nije apsolutna pravda, ali nekakva jeste.
A na kraju dana, moram da se vratim kući i živim sa mojim mužem...
i sa mojom decom, koju obožavam.
Celog života sam gledala samo unapred. "Prošlost" nije u mojoj nadležnosti.
Tu sam skroz nekompetentna.
Kakav slučaj, Bože. Nikada neće umreti.
Morales! Morales!
Zdravo!
Kako ste?
Kako ste vi? - Esposito
Naravno. Kako ste?
Dobro, a vi?
Pa, evo me. Hoćete da sednemo?
Da...
Pa, kako stoje stvari?
Ovog meseca sam tu utorkom i četvrtkom.
Molim?
Na stanici, utorkom i četvrtkom.
Ponedeljkom i petkom sam na Onsiju, a sredom na Konstitusionu.
Menjam to svakog meseca. Moraće jednom da naiđe.
Siguran sam živi negde u provinciji, jer zna da bi u prestonici bio uhvaćen.
Prošlo je već godinu dana, ali se nadam da niste prekinuli istragu.
Ne, ne...
Sigurno mislite da sam kreten, je l' da? - Ne.
Nemojte se opterećivati sa mnom, molim vas. - Ne, neću.
Najgore od svega je što sam počeo da zaboravljam, malo po malo.
Moram da učinim napor da se setim celog tog dana, dana i noći.
Tog dana kad je ubijena, Lilijana mi je spremila čaj sa limunom.
Čula je da sam kašljao celu noć,
pa je rekla da će mi pomoći. Sećam se tih gluposti..
Razumete?
A onda počnem da se dvoumim...
Ne sećam se da li je čaj bio sa limunom ili sa medom.
I onda ne znam da li je to sećanje, ili sećanje na sećanje koje me napušta.
Oprosti, moram da razgovaram sa tobom.
Izvoli. - Hvala.
Juče sam nešto propustio. Razmišljao sam celu noć...
nisam mogao da zaspim... Mislio sam o tebi...
Jesi li ikada gledala stvari iz drugog ugla?
Kad vidiš nekog drugog
i kad vidiš šta mu se dešava, pomogne ti da vidiš sopstveni život.
Nastavi.
Da. I pomislio sam, "Moram da razgovaram sa Irenom."
Možda ćeš da me izjuriš, izvini.
Možda ćeš poželeti da me ubiješ, ali... moram ovo da pokušam.
Sačekaj, da zatvorim vrata.
Sandovale, u poslu sam. Pozvaću te kad završim.
Benhamin me je zvao da dođem.
Da, ja sam mu rekao da dođe da porazgovaramo utroje.
Izvini.
Juče sam naleteo na Moralesa na stanici... Znaš li šta radi?
Razbila mi se kristalna kugla.
Čovek svakog dana ide na stanice u nadi da će pronaći ubicu.
Svakog bogovetnog dana, nakon posla ide na stražu.
Ne možeš da zamisliš toliko ljubav. To me pogađa.
Kao da ga je smrt žene zaustavila
i zauvek zaglavila u vremenu.
Treba da vidiš njegove oči. One su stanju čiste ljubavi.
Možeš li da zamisliš toliku ljubav?
Netaknutu svakodnevnom rutinom i obavezama...
Ne znam šta da kažem, nisam to prošla.
Mislimo da čovek zaslužuje još jednu priliku.
I šta ja treba da uradim?
Slučaj je zatvoren. Treba da ga ponovo otvorimo.
Tražiš da uništim službeni dokument koji smo potpisali sudija i ja...
da falsifikujem izjave i datume da bi izgledalo da je slučaj još uvek otvoren?
To je sjajna ideja. Nismo se... - Ne zezaj se sa mnom.
Je l' sve u redu, gospodine?
Reci mi, jesi li video gomilu pisama koju sam ostavio na stolu?
Nisam.
Gde je Sandoval? - Mislim da je otišao.
Ne samo da bežiš da bi pio, nego kradeš i dokaze.
Sve je pod kontrolom, Benhamin. - Ako Irena dođe da pogleda...
Sebi ruke. Jesi poludeo?
Idemo nazad.
Sedi trenutak. Sedi i smiri se.
Znaš li zašto ne možemo da ga nađemo, Benhamine?
Zato što smo dva kretena.
Slušaj: 12 pisama, 31 stranica. Pet zaposlenja... Ne, to sam ti već čitao.
Hajde, idemo...
Ne, sačekaj trenutak. Glava je htela da mi pukne, Benhamine.
Stalno sam se pitao,
"Zašto ne možemo da nađemo tog tipa?"
Uvek iščezne. Gde je?
I počeo sam da razmišljam o tipovima, svim tipovima, generalno o tipovima,
a ne samo o ovom, ali...
O tipovima uopšte? - Tako je.
O tipovima. Tip može da učini bilo šta da bi bio drukčiji,
ali postoji jedna stvar koju ne može da promeni. Ni on, ni ti, ni ja. Niko.
Pogledaj mene. Mlad sam, imam dobar posao,
ženu koju volim... i kao što ti kažeš,
uporno zakenjavam svoj život po ovakvim prčvarnicama.
Sto puta si me pitao, "Zašto ideš tamo, Pablo?"
"Što to radiš?"
Znaš zašto, Benhamine? Jer mi je to strast.
Volim da dođem ovde, našljemam se,
pobijem se, ako me zasvrbe jaja... Volim to.
Isto i ti, Benhamine.
Nema načina da izbaciš Irenu iz glave,
a ona umire od želje da se uda.
Na radnom stolu ima bar 37 magazina sa venčanicama.
Verila se, napravila proslavu... a ti i dalje čekaš da se desi čudo.
Zašto?
Hajdemo.
Kako je, pisare? Kako si? - Kako si ti?
Evo, doveo sam prijatelja o kome sam pričao, Esposita.
Andreta, sudski pisar.
Pravi pisar, moj tehnički savetnik. - Da vam dam moju vizit-kartu.
Da počnemo sa prvim pismom našeg prijatelja Gomeza.
Ma, u redu je, nije važno.
"Kunem se da je tako pljuštalo da sam izgledao gore od Olenika te večeri."
Pisare, molim te.
Huan Karlos Oleniak. Debitovao u Rasing Akademiju 1960.
Prešao '62 u Argentina Juniorse, pa se '63. vratio u Rasing.
U čuvenom meču sa San Lorencom, gurnut je,
pa je naglavačke upao u kanal. Izašao je totalno mokar.
Ozbiljno, zovemo ga ovde Platon, jer je Akademi njegov život.
"Dovešću te ovamo, stara. Bićemo sjajan tandem.
Anido sam nije isto što i Anido sa Mesiom." Pisare?
Anido i Mesia, bekovi šampionskog tima Rasinga iz '61. Negri na golu,
Anido, Mesia, Blanko, Peano, Sači, Korbata, Pizuti...
Mansilja, Sosa i Belen.
"Ne sekiraj se, stara. U tome sam kao Manfredini,
a ne kao Bavastro." Pisare?
Pedro Valdemar Manfredini. Mendoza ga je dobio skoro džabe,
a on se pokazao kao izuzetan igrač za to vreme. Neverovatno!
Hulio Bavastro, desno krilo. Odigrao samo dva meča tokom '62 i '63 bez pogotka.
Citiram: "Neću da završim kao Sančez."
Ko je taj Sančez?
Sigurno misli na golmana, Ataulfa Sančeza.
Večita rezerva velikom Negriju. Odigrao samo 17 mečeva od '57 do '61.
Pisare, šta je tebi Rasing? - Strast, prijatelju.
Čak i kad su 9 godina bez titule? - Strast je strast.
Vidiš, Benhamine?
Čovek može sve da promeni. Izgled, dom, porodicu,
devojku, veru, Boga.
Ali jedno ne može da promeni, Benhamine...
Ne može da promeni svoju strast.
Divno veče za fudbal.
Hurakan gostuje Rasingu iz Aveljanede na stadionu Tomas Duko,
u ovoj prelepoj noći za sport.
Rasing, koji nije dobro startovao u šampionatu
jedino želi fudbalsku osvetu nad jednim od glavnih kandidata za titulu.
Loptu ima Horhe Zaustavlja ga Brindizi.
Sjajan potez. Vodi loptu po levoj strani. Rasing napada.
Dobro je uzdrmao Hausmana Centirira duboko do Nestora Eskole.
On dodaje Robertu Diazu. Diaz šutira levicom...
Prečka! Neverovatno! Kakva sreća za Hurikanse!
Spektakularno, navijači Rasinga traže gol...
Akademija! Akademija! Akademija!
Ovo je ludnica. Ovo je haos. - Zato što se ne razumeš u fudbal.
Moraš da budeš malo strpljiviji.
Šta je ovo? Ima previše ljudi! Nemoguće je!
Nemoguće!
Tamo je, video sam ga! - Gde?
Eno tamo! - Gde, kretenu? Ne vidim ga.
Oprostite, pomerite se...
Hajde, Benha... Hajde, hajde...
Izvinite, izvinite!
Isidoro Gomez.
Hajde, idemo.
Šta je s tobom, Benhamine?
Muda su mi do zemlje. Mesec dana se zezamo!
Bili smo na 4 utakmice! - Kažem ti ja da si nestrpljiv.
Gomez?
GOL GOOOOOOOOLLLLLLLLLLL Rasing! GOOOOOOOLLLLLLLLL Rasing Klub!
Jebem ti... Gomez!
Stani, ne beži! Dolazi ovamo! Drži te ga!
Stani!
Ovamo!
Benhamin, požuri!
Imao sam ga! Izvukao mi se!
Gde je Baez? Baez! Baez! Pobegao nam je, jesi ga video?
Kako izgleda?
Pa, dao sam ti sliku!
Da, ali koliko je visok?
Srednje visine, mršav... Šta ovi rade tamo?
Pobeći će!
Nisam ja više za ovo, Benhamine. Jesi čuo, kretena! Kako izgleda?
Pa, on je trebao da bude na tribinama, a ne mi!
On ne zna kako izgleda, a mi znamo!
Zašto mu nisi dao fotografiju? - Ali, jesam bre!
Životinjo prokleta!
Zar ne mogu da serem na miru? Hoćeš da me ubiješ, kretenu?
Izlazi napolje, policija! Neću ti ništa.
Nemoj da ti jebem ti mater! Zauzeto je!
Izlazi napolje, policija. Neću ti ništa.
Kakva, bre, policija? Odjebi!
Pablo!
Stani! Ne skači!
Gde ide?
Izvini, šta radiš? - Čekam Sandovala.
Zašto?
Prvo uđem ja, igram dobrog momka, onda uđe on...
Objasniću ti kasnije, to je rutinska procedura.
To je stari štos. Ne možete da ga ispitujete bez sudije.
Naravno da možemo!
Moramo da završimo pre nego što stigne Fortuna i sve zajebe.
Zar misliš da ispituješ pritvorenika bez advokata ili sudije?
Ordonez! Jesi video Sandovala?
Malopre je izašao.
Jebi ga!
Slušaj! To ništa neće vredeti. Za šta ćeš ga optužiti?
Kako to misliš? Zar malo imamo?
To što na slici gleda u žrtvu? Da, mislim da je malo.
E, zato moramo da ga malo omekšamo. Da ga slomimo. - A šta ako nije on?
Ne gledaj me tako. Šta ako nije on? - Eduardo!
Šta ako nije on? - Kako ne bi bio?!
Da, sudijo? - Nemoj da me zoveš sudijo. Idi nađi Sandovala.
Je l' hitno? Da uzmem taksi? - Da. Ne! Ne, ne...
Ujutru obično ide kod Robertina u Viamonte: Odmah ga dovedi!
Ne, ne, ne. Čekaj, Eduardo. - Sačekaj, sačekaj!
Šta to radiš? - Žao mi je, izvini!
To je on. - Kako znaš?
Ne znam. - Je l' vidiš?
Nemam pojma kako znam, ali znam. - Kako?
Gomez, Isidoro Nestor.
Broj lične karte. 10-740-925.
Bračno stanje? - Neoženjen.
Adresa? - Mokoreta 2428, Isidoro Kazanova.
Kojim vozom dolazite u grad?
Ne dolazim vozom. Idem autobusom 96.
Zašto, u čemu je problem?
Mo-kore... ah...
Ova mašina ne valja!
Nema slovo "a".
Čekajte, stanite.
Recite mi šta se dešava? Molim vas...
preklinjem vas...
Povezani ste sa slučajem Lilijane Koloto Morales, silovanje i ubistvo.
Slučaj se dogodio 21. juna 1974. Konkretno, vi ste osumnjičeni.
Meni treba da date preliminarnu izjavu.
Biće vam određen advokat po službenoj dužnosti, ako...
Čekajte, čekajte... Lilijana Koloto?
Poznajem je iz Čivilkoja.
Šta se dogodilo?
Recite mi nešto, Gomez, šta mislite zbog čega ste 3 dana u pritvoru?
Nemam pojma. Išao sam da gledam Ras...
Da, i kad sam vas zaustavio počeli ste da bežite...
Šta biste vi uradili da na vas nasrnu dva ludaka? Šta se desilo Lilijani?
Slušajte, Gomez, nemojte da folirate.
Vrlo dobro znate, kao i ja, da ste je silovali i ubili.
Lilijanu, stvarno to mislite? Kako bih to mogao?
Nisam bio u Čivilkoju više od godinu dana. Mogu to da dokažem.
Tražio sam vas nedelju dana posle ubistva. Napustili ste pansion i posao.
Kakav pansion? Nikad nisam napustio nikakav pansion.
Gomez, ne pravi se blesav. Pansion u Piedrasu.
To je bilo pre godinu dana! Napustio sam jer mi je bilo skupo.
A posao? - Našao sam bolje plaćen.
Kakve vi imate veze s Lilijanom?
Poznavao sam je čitav život, ona mi je drugarica iz detinjstva.
Ne mogu da nađu Sandovala.
Molim? - Ne mogu da nađu Sandovala.
Okej, čekaj da razmislim...
Slušaj, Fortuna će stići za minut.
Molim te, sačekaj ga... Molim te...
Aha, dobro... Dobro, dobro...
Možda si... u pravu.
Možda bi bilo bolje, praktičnije...
Samo da razmislim trenutak.
Vidi, Gomez...
Sudija koji vodi tvoj slučaj uskoro stiže, pa ćemo ga sačekati.
Gospođo?
Oprostite što se mešam, sudijo... mislim, tužioče.
Znam da je ovo vaš slučaj...
ali...
ovaj momak to nije mogao da učini.
Da porazgovaramo napolju, ako hoćete? - Sačekajte, samo minut?
Pogledajte ga. Ovaj momak ne bi mogao to da uradi.
Da pogledam autopsiju.
Ta devojka Koloto... Evo ga, visoka 170,
teška 58 kila. Pogledajte kako je izgledala.
Izvinite, Gomez, ali... Meni više liče na...
Amazonku i Pigmeja.
Pored toga, bila je lepotica.
Molim vas, pogledajte njega!
Takva lepotica nije svakome dostupna.
Takvoj ženi treba muškarčina.
Stvarno to mislite? U stvari... Vrata nisu bila provaljena.
To znači da je poznavala napadača.
Da, ali ja mislim da takva žena ne bi mogla da se seća ovog malog!
Osim ako je bila prostitutka, pa kad ovakav plati, eh?
Ko je, bre, ova?
Začepi gubicu...
Ne, ne, bila je veoma pristojna devojka, uveravam te.
Tu se slažem sa momkom. Po meni, bankar je bio rogonja, zar ne?
Sigurno je imao auto sa otvorenim krovom zbog rogova.
Šta je smešno, kretenu?
Onaj tip koji je već svedočio... - Sandoval?
Tako je, taj. Po meni je taj! On je bio ljubavnik. Visok, zgodan,
široka ramena, tip stvarno sposoban da napali ženu.
A vidi ovog jadnička!
Kad ga je videla, mora da je pomislila,
"Oh, ne, opet ona budala sa zaljubljenim pogledom na svim slikama!"
Je l' tako? Je li?
Je li? Jeste ili nije?
Izvedite ga napolje, molim vas!
Uhvatio sam te, majku ti jebem!
Izbacite ga, molim vas!
Vi ste ludi...
Slušajte, Benhamine...
Fraktura desne temene kosti ukazuje da je napadač bio mnogo veće fizičke snage.
Pogledaj ove čačkalice!
Takođe, dubina povreda u vagini ukazuje da je napadač bio izuzetno obdaren čovek.
To se očigledno ne odnosi na ovu gnjidu. Mora da ima kikiriki u gaćama!
Evo ti, kučko. Je l' ti se dopada?
Dušo, nemoj da pucaš visoko. Kao prvo, mnogo si nizak.
Kao drugo, treba tebi još hormona za pravu ženu kao što sam ja.
Treba mi još hormona? Kurvetino! Znaš kako sam je jebao!
Znaš kako sam jebao kučku?
Skroz sam je sjebao!
Stani, stani, pusti ga... Pusti ga, Benhamine!
Pusti me!
Pipni je samo i ubiću te. Ubiću te!
Vi ste Esposito?
Jeste li vi Esposito ili niste Esposito?
Halo? - Halo, ja sam.
Jesam te probudila? - Ne, nisi...
Radio sam... malo sam pisao. Otkud da si budna u ovo doba?
Razmišljala sam... - Ma nemoj, stvarno?
Da, blesavko, da. Ali ne o knjizi. Volela bih da je pročitam kad završiš.
Super, drago mi je!
Hoćeš da još malo popričamo? - Ne, popiću čaj i pokušati da zaspim.
Dobro.
Ćao. - Ćao.
...jutros u predsedničkog rezidenciji Olivos, predsednica,
gospođa Marija Estela Martinez de Peron...
Irena, Irena! Došla je krojačica!
Pogledaj, prepravila ti je venčanicu kao što si želela! Dođi da probaš.
Odmah ću.
...gradove i javne ustanove širom zemlje.
Lično je uručila odeću, školski pribor i slatkiše
koji će biti podeljeni u Lobosu, selu u području Buenos Ajresa.
Halo?
Morales, kako ste? Dugo se nismo čuli! Kakvo iznenađenje!
Da, gledam, ali sam isključio ton...
Šta?
Kako?
I takođe, zahvaljujući njima, možemo da postignemo mnogo toga,
jer narod to ne može sam.
Mnogo su pomogli da se sve to uradi.
Dobro jutro. Ja sam tužilac Menendez Hejstings, iz Suda 42.
Došli smo kod g. Romana.
Trenutno je veoma zauzet. Zašto vam treba?
Gospodine! Gospodine! Ne možete tamo!
Daću vam nalog, ne brinite.
Ovu dvojicu, što su digli ruke. Hoću da ih uhapsite.
Samo idite i nađite ih.
Šta ti radiš ovde? Jesi li poludeo? - Ne, ti si.
Gospođo! - Moramo da razgovaramo.
Momci, izvinite, molim vas.
Da ste se najavili, čekala bi vas kafica.
Isidoro Gomez, silovanje sa ubistvom. Uhapšen po nalogu suda.
Uprava zatvora nas je obavestila da je oslobođen po nalogu vlade.
Proverili smo, i evo nas. Šta možete da nam kažete?
Da, naravno. Trebalo je da vam kažu i nešto više...
jer pravda nije izolovano ostrvo u svetu.
Ovo je stvaran svet.
Dok vas dvoje zabavljate lovom na ptice, mi smo tu ,borimo se u sred džungle.
Gomez, Gomez, Gomez...
Da, da, počeo je da radi za nas dok je bio u zatvoru.
Davao nam je informacije, špijunirao mlade gerilce...
Uradio je veliki posao! Dopada na me se.
Zašto da ne? Zar se ne slažete?
Shvataš li ti šta govoriš?
On ubica osuđen po sopstvenom priznanju.
Možda, možda, ali je takođe inteligentan i hrabar.
Sposoban je da upadne u kuću i uradi ono što treba.
A njegov privatni život... iskreno, baš me briga?
Sa svim tim subverzivcima svuda naokolo...
Šta nas se tiče?
Kad bismo koristili samo one dobre...
On je pravosnažno osuđen po presudi sudije Fortune i mi hoćemo...
Misliš da ne znam da si ga pustio da bi mene zajebao?
Misliš da sam blesav?
To su dva pitanja. Na koje hoćeš da ti prvo odgovorim?
Da li je to tačno?
Gospođo, mogu li da vas zamolim za uslugu?
Nemojte da se mešate.
Šta hoćete, da pišete prijavu?
Bez uvrede, ali ništa vi tu ne možete.
Možete jedino da se vratite u svoj kabinet, sednete, posmatrate i učite.
O Argentini se ne uči na Harvardu.
I što si došao ovde sa njom?
Misliš da ti to daje neki imunitet?
Što je ne ostaviš na miru? Nemaš ništa zajedničko s njom.
Ona je pravnik, a ti računovođa. Ona je mlada, ti si mator.
Ona je bogata, ti siromašan.
Ona je Menendez Hejstings, a ti Esposito, nula.
Ona je nedodirljiva, a ti nisi.
Pusti je neka se vrati u svoj svet.
Ako imaš problem sa mnom, dođi sam, pa ćemo to srediti, okej?
Hajdemo, Irena.
Vas dvoje ipak imate i nešto zajedničko.
Oboje ne možete ništa da uradite.
Rekli ste mi doživotna.
Da, trebalo je da ostane u zatvoru do smrti.
Pa, šta onda bi?
Ti ljudi su pravdom obrisali dupe.
Tamo gde je sada, ne možemo mu se čak ni približiti.
A i da mogu, čemu? Zašto bih? Šta bih dobio sa ta 4 metka?
Zatvor do smrti.
Gomez bi bio oslobođen svega, pre nego što dotakne pod,
dok bih ja 50 godina trunuo u ćeliji zavideći mu na toj sreći.
Ne.
Ne, za mene bi doživotni zatvor zaista bio do kraja života.
Voleo bih da mogu da vam pomognem, ali zaista ne znam kako.
Ko zna?
Možda u neko drugo vreme?
Dobro!
Ja ću da platim. - Ne, ne, molim vas.
To je samo kafa.
Zahvalan sam za sve što ste učinili za mene.
Da nije vas, nikada ne bih stigao dovde.
Vaš sam dužnik.
Gospodine sudijo.
Treba mi predmet Igarzabal, gospodine.
Nisam, bre, sudija. Koliko puta treba da ti kažem?
Ako me budeš tako zvao pred sudom, izgledaću kao kreten.
Šta je bilo sa tim predmetom? Jesi ga završio?
Radim još na njemu.
Ne radiš. Da radiš bio bi tamo, a ne ovde. Hajde!
Benhamine!
Da?
Koliko vremena treba da prođe da progovoriš sa mnom?
Pa, svaki dan razgovaramo.
Nisam nedodirljiva.
Niti sam sa drugog sveta.
Da je bar tako... Irena, neka ostane na tome.
Na čemu?
Udaješ se za inženjera, Zapiola Menendeza Urtubijea itd.
Nisi valjda ljubomoran?
Ne, pobogu. Želim ti sreću.
Imaš nešto da mi prigovoriš? - Ne, ništa.
Hajde, reci.
Irena, molim te...
Šta ti gledaš? Šta hoćeš?
Dođi ovamo!
Gde ćemo da se nađemo? - Zašto?
Da čujem sve tvoje primedbe na moj život, mog verenika,
moj venčanje i sve drugo vezano za moj slučaj.
Možemo na kafu, kad pođemo...
Vreme?
Pola devet. Mesto?
"Los Inmortales".
"La Ričmond".
Žao mi je, ako moj predlog nije bio dovoljno elegantan.
Ne, Benhamine, samo što dalje odavde.
Što nas gledaš?
Oprostite, telefon za vas. Traži vas vlasnik bara "Mala Junta".
Pablo Sandoval, ti idiotski kučkin sine.
Jedi govna, kretenu!
Ne, ne, Benhamine... Ne mogu da verujem da su te zvali.
Jebi ga! Svima sam rekao...
Ne gnjavite mi prijatelja! To je moja stvar!
Kakav si, bre, ti čovek, smrdljivi pijanac?
Šta? Ja pijanac? Jebaću ti mater!
Fašisto! Fašisto! On je nacista! Nacisto!
Čujte, pozorniče. Mi smo iz Suda 42, pobrinuću se za njega. Ništa ne brinite.
Hajde sa mnom. - Uhapsi te kretene!
Moramo da ih uhapsimo. Pokaži im šta znači pravda!
Dođi, hajde!
Moj sako, sako! - Na tebi je.
Kad ti se žena vraća s posla? - U osam.
Čudno, niko se ne javlja...
Usta su mi suva... Da nemaš malo...?
Niko se ne javlja, Če!
Ostavi to!
Nikad se neće javiti.
Zašto?
Zato što ne radi telefon.
Kako to misliš? Ostavi to!
Hiljadu puta sam ti rekao, Benhamine. Hteo sam da se požalim.
A ti mi nisi pomogao.
To je bilo pre 6 meseci!
Telefon ne radi već godinu dana!
Kreteni ga nikad nisu popravili!
Kakvo sranje! Ne možeš ovde da ostaneš.
Spusti to! Ostavi.
Da si me ikad pozvao, znao bi to.
Ostavi to... Šta tražiš? Šta izvodiš?
Hteo sam da ih tužim. Pogledaj me. Imaš sastanak?
Ne, ne!
Imaš sastanak.
Idem ja... Poslednje što mi treba je da posle kažeš, Sandoval me zajebao!
Jebi ga! Imaš ovde previše nameštaja!
Ajde, dođi, sedi ovamo! - Uvek naletim na nešto!
Pa, pazi malo... Sedi tu dok malo ne dođeš k sebi.
Koliko je sati?
Sat mi je u spavaćoj sobi. - Kakva, bre, spavaća soba? Ovo je moj stan.
Da... Sve je okej, dobro smo..
Samo polako...
Hajde, Benha...
Idem sad kod tvoje žene da pokušam da je ubedim da te ne ubije.
Nazovi je telefonom.
Pa, rekao si da ne radi.
Moj ne radi, Benhamine... Pozovi sa tvog.
Ostani tu i smiri se. Ne diraj ništa, ne radi ništa.
Čekaj me, brzo se vraćam.
Ugasi svetlo. - Dobro.
Uhvatićemo mi to đubre! Uhvatićemo ga...
Ceo dan smo radili... - Ma, daj, to si rekao i prošli put.
Molim te, dozvoli da ti objasnim. - Ali, ovo je poslednji put!
Okej, okej.
Ne mogu više ovako.
Budi strpljiva s njim, potrebna mu je pomoć.
Njemu treba pomoć?
Okej, znam... Mislio sam, ako mu pomognemo, svima će nam biti lakše.
Samo hoćeš da ga se otarasiš. - Nemoj tako da govoriš!
Šta je ovo?
Šta se desilo?
Sačekaj trenutak.
Pablo!
Šta se desilo?
Ne znam! Pablo!
Nemoj da me plašiš!
Čekaj!
Pablo!
Če... Neee!
Šta je, šta se desilo?!
Neee...
Šta je bilo?
Ne! Ne, ne!
Ovo je ludilo! Ludilo! - Tek će biti, ako nađem tog skota.
Ti? Krenuće onda i na tebe.
Ne, rekla sam ocu. On zna s kim treba da razgovara.
Taj tip radi za Romana, a Romano se neće kačiti sa mnom. Ne brini za mene!
Ali, Huhuj! Pobogu, Irena!
Imam tamo veoma uticajne rođake. Niko neće smeti da te pipne.
Ni Romano, ni bilo ko drugi.
Ali, šta ću da radim u Huhuju?!
Isto što i ovde. Potpisi, pečati... Već su ti spremili radni sto.
Ne, ne, ne, ne, ne, Irena, ne mogu! Ne mogu. Ovde je moj život.
Ovde mi je stari! Ovde...
Sve mi je ovde.
Šta mi radimo ovde?
Mi...
Nas dvoje...
Ti...
i ja...
Ništa ne možemo da učinimo...
Ćao.
Ovo je tek radna verzija...
Napisaću još.
Kuća ti je baš onakva, kako sam je zamišljala.
Stvarno? Kako si je zamišljala?
Kako to misliš? Pa, baš ovako. Ovako sam je zamišljala.
Naravno. A ja sam tvoju kuću zamišljao totalno drukčije.
Znaš kako moja kuća izgleda? - Ma ne, mislio sam drukčije od ove.
Totalno drukčije.
Čega se to plašiš, Benhamine?
Ovde je papirić na kome piše "BOJIM SE". Čega se bojiš?
Ne! Ne, ne, ne, ne... To je samo nešto što sam, uh...
Vežbao sam pisanje... polubudan sam oslobađao maštu...
Ma, gluposti, nije važno.
Dakle, hajde, reci mi.
To je roman, a u romanu ne mora da bude istina.
Ne mora čak da bude ni realan.
Da... Ne! Kako? Šta nije realno?
Ne, Benhamine. Onaj deo kad... Kad čovek polazi u Huhuj...
Da, u čemu je problem?
Čovek plače sav slomljen...
Da, pa šta?
A ona trči peronom svesna da je on ljubav njenog života...
Pa...
Dodiruju se rukama kroz staklo kao da su jedno.
Ona plače, kao da zna da je čeka sudbina osrednjosti i ravnodušnosti,
gotovo pada na šine, tugujući za ljubavi
koju nikada nije imala hrabrosti da prizna...
Pa, da. Tako je bilo, zar ne?
Ako je bilo tako...
zašto me nisi poveo sa sobom?
Glupavko.
I, kako se priča nastavlja?
Ne znam. Ako želiš mogu da napišem da je tip 10 godina bio na Andima i brojao lame.
Kad sam se vratio, bila si sudija, udata, sa dvoje dece. Hoćeš da to napišem?
Da... ili da se on vratio oženjen lutkicom iz Huhuja, zgodnom, bogatom...
Bila je božanstvena. Nije bila njena krivica što nisam mogao da je volim.
Baš ružan kraj knjige, je li? - Sranje.
Vidiš... ne bih mogao to opet da prođem. Kako mogu?
Kako da ništa ne učinim?
Pitam se to već 25 godina i 25 godina dajem isti odgovor.
Pusti, bio je to drugi život, to je prošlo. Ne pitaj više i ne misli o tome.
Nije to bio drugi život. Bio je ovaj.
I još je.
Voleo bih da razumem. Kako neko može da živi prazan život?
Kako neko može da živi život ispunjen ništavilom?
Kako to podnosiš?
Ne... Ne, ne, nemoguće, to je gubljenje vremena!
Nikad ga nećemo naći! - Veruj mi, sećaš se kakav je bio formalista?
Ko još prijavljuje promenu adrese? Moja je još iz vremena kad se igrala pata-pata.
Gomez, Isidoro. Espora 691, Čivilkoj
Kažem ti, tamo mu je majka.
Gospodine, po zakonu smo obavezni da prijavimo promenu adrese,
a ne zato što nam se to sviđa ili ne sviđa. Razumete?
Da, razumem.
Morales, Rikardo. Imamo ih... četvoricu, gospođo. Recite mi koji?
Da pogledamo po broju lične karte.
Koji je tvoj broj?
Tri miliona, a tvoj?
Dvesta miliona, šta te se tiče?
Što? Onako...
Evio ga jedan sa 5 i sa 6: Morales, Rikardo Augustin.
Promenio adresu 1975. Piši... pata-pata.
Koga tražite?
Morales. Kako ste? Sećate me se?
Esposito, iz suda... pre 25 godina.
Kakvo iznenađenje. - Znam, izvinite.
Kako ste? - A vi?
Toliko je vremena prošlo.
Kakvo iznenađenje! - Da...
Hajde, uđite.
Jeste li za kafu? - Kafu?
Bez obzira što ste u ovakvoj sredini?
U ovakvoj sredini? Pa, po ceo dan sam u banci.
A, još uvek ste u banci. Može jedna kafa.
Naravno, odmah ste došli ovamo.
Da... hteo sam da ponovo počnem... da ostavim sve iza sebe...
Kod Nacionalne banke je dobro što svuda imaju filijale,
a uvek postoji neka koju niko ne želi, i tako, evo me.
Čak sam i unapređen, znate?
Pogledaj...
Lilijana, sećate je se?
Da, naravno.
A vi, kako vama ide? - Eto me ovde...
Ne, jeste li sami ili oženjeni?
Ne! Ne, zaista... mislio sam da... ali, već sam pred zatvaranjem radnje.
Ne, pokušao sam, ali znate šta?
Vrlo je komplikovano.
Ja sam se, ipak, oženio. - Ma nemojte.
Jesam, neko vreme, ali nije išlo. Ne znam, možda sam ja kriv...
Vrlo je komplikovano. - Vrlo je komplikovano.
Pogledajte šta je bilo naređeno. Ne mogu da verujem.
Imam talenta za pisca, je l' da?
Da, ali morate ovo malo da razvijete. Ovako liči na dugačak izveštaj.
Koje ludilo!
Stalno se sećam toga što se desilo.
Grešite. Bolje to zaboravite. Verujte mi!
Došli ste ovde zbog Gomeza, je li?
Zašto zbog Gomeza?
Ne, mislim, tip je na slobodi, možda vas traži.
Ma, ne, ne. Ne plašim se ja Gomeza.
Možda je mrtav.
Da, možda.
Otišao sam, jer su me tražili. - Da, znam.
Otkud znate?
Upravo sam pročitao.. Našli su vašeg prijatelja.
Da, da, naravno... siroti Sandoval. Sećate se Sandovala?
Ne! Ne...
Moj kolega, iz suda.
Došli su po mene, ali me nisu našli, pa je on stradao.
Skotovi!
Gomeza nikada nisu našli, je l' tako? - Pretpostavljam.
Takvi tipovi se uvek izvuku.
Znate, postoji nešto što želim da vas pitam, jer bih voleo da znam.
Kako ste naučili da živite bez nje?
Prošlo je 25 godina, Esposito.
Bio sam siguran da nećete moći. - Prošlo je 25 godina, Esposito.
Naročito sa tim tipom na slobodi. Kako ste počeli sve iznova?
Prošlo je 25 godina! Zaboravite na to.
Da nije bilo mene, ne biste stigli ovako daleko, sećate se toga?
Dužnik ste mi.
Ne znam šta da kažem?! Ne znam o čemu pričate!
Hoćete da kažete da je tip na slobodi, a da vi ništa niste preduzeli!?
Da, ništa nisam mogao!
Ne? - Ne!
Ne!? - Ne!
Proveli ste godinu dana tražeći tipa, koga ste znali samo sa fotografija,
a onda su ga pustili i vi ništa niste učinili?
Da, celu godinu sam utrošio tražeći ga po železničkim stanicama,
a oni su ga oni uhvatili i pustili! Šta ja tu mogu?
I to je to? Završeno?
Da.
I ostatak života ćete provesti udarajući pečate? - Vidi ko mi kaže!
Vi ste bolji od mene.
Šta se to vas tiče?
To je moj život, nije vaš. - Ne, Morales, ne... to je i moj život!
Toliku vašu ljubav prema toj ženi... to više nikada nisam video!
Ni kod koga! Nikad više! Nikad!
Odlazite iz moje kuće!
Smesta, molim vas!
To je moj život. Nije vaš.
Oprostite mi...
To je zbog mojih godina, šta drugo?
Mora da je to...
Ne mogu da prestanem da mislim o tome!
Idite kući, pa razmišljajte!
Gomez nije ubio Sandovala.
Kako?
Gomez nas je obojicu znao!
Da je bio tamo, sačekao bi mene.
Još nešto... u stanu je bilo nekoliko mojih slika...
kad su ubili Pabla... Sandovala.
Sve slike su bile prevrnute.
Sve drugo je bilo u redu, ništa drugo nije pipnuto.
Mislio sam... Mislim...
Jesi ti Esposito?
Jesi čuo šta te pitam, kretenu? Jesi ti Esposito?
Šta je bilo? Šta hoćete?
Odgovori mi.
Šta radiš, gde ćeš?
Nigde, gladan sam...
Gde ćeš?
Ovamo...
I šta ćeš tamo?
Da pustim muziku, sve je u redu.
Pustićeš muziku?
Slušaj, jesi ti Esposito ili nisi Esposito?
Ja sam.
Toliko me je sramota da nemam hrabrosti ni cveće da mu položim na grob.
Možda i nije bilo tako.
Možda su ga ubili u snu, možda nije bio ni svesan.
Možda su slike pale same, slučajno, neko ih je zakačio...
Ne znam...
Vrtim to stalno u krug i ne znam više šta da mislim.
Pažljivo izaberite.
Sve što nam je ostalo su uspomene.
Sačuvajmo onda bar one lepe.
Ali postoji nešto što sigurno nikada neću zaboraviti.
Poslednje što mi je Pablo rekao one noći kada je ubijen:
"Ne brini, Benhamine. Uhvatićemo mi to đubre!"
I hoću.
Ako je živ, hoću.
Sačekajte.
Uđite... sedite.
Ne tražite ga više.
Nisam mogao da odem u ministarstvo. Znao sam da je tip tamo nedodirljiv.
Ali sam, takođe, znao da će pre ili kasnije, doći da traži...
...vas.
Vidimo se ovde u 9!
Hej, Gomez!
Otarasio sam se tela. Očigledno nikome nije nedostajao.
Je li vredelo?
Ne mislite više o tome! Zaboravite! Koga je briga? Moja žena je mrtva!
Vaš prijatelj je mrtav! Mrtav je i Gomez!
Svi su mrtvi! Ne razmišljajte više o tome!
Počećete da razmišljate šta bi bilo da je bilo ili da nije bilo...
Imaćete hiljadu prošlosti, bez ijedne budućnosti!
Ne mislite više, verujte mi. Ostaćete samo sa uspomenama.
Bio sam vam dužnik, je l' tako?
Sada smo kvit.
Ne razmišljajte više!
Toliko sam puta razmišljao o tome.
Šta bih dobio da mu sručim ta 4 metka?
To je moj život.
Nije vaš.
Idite kući, pa razmišljajte!
Uhvatićemo ga mi...
Već 25 godina pitam sam sebe.
Ćao.
Nije to bio drugi život. Bio je isti ovaj.
Tip može sve da učini da bude drugačiji...
Šta bih postigao da mu sručim 4 metka?
...ali jednu stvar ne može da promeni. Ni on, ni ti, ni ja, niko, Benhamine.
Kako neko može da živi prazan život?
Kako neko može da živi život ispunjen ništavilom?
Kako to podnosiš?
Molim te!
Znaš kako sam je jebao?!
Kakva osveta?
Molim te, molim te!
Kao da ga je smrt žene zaustavila i zauvek zaglavila u vremenu.
Moja žena je mrtva! Tvoj prijatelj je mrtav!
Mrtav je i Gomez! Svi su mrtvi!
Daće mu injekciju i samo će zaspati kao magarac.
Niko, Benhamine.
Ne, neka dugo poživi, i shvati koliko su te godine ispunjene ništavilom.
Kako ste počeli sve iznova?
Prošlo je 25 godina! 25 godina, Esposito! Zaboravite to!
Molim vas, reci te mu... Recite mu da bar priča sa mnom.
Molim vas...
Rekli ste doživotna
BOJIM SE
VOLIM TE
Da li je tužilac tu? - Jeste, u svom kabinetu je.
Još si živ!
Jesam...
Moram da razgovaram sa tobom.
Da donesem kafu, gospođo? - Izađi, mali.
Biće komplikovano.
Baš me briga.
Zatvori vrata.