Udgivet på Hounddawgs
Danske tekster: SUBLiME og NG Serier
TRØST I EN TID MED SORG. ANGST ELLER SORG
AT AFHJÆLPE, TRØSTE, LINDRE.
- Cubaner. - Hvad har vi, Sawyer?
Det er magen til de andre.
Det er Joe. Vi har en seriemorder.
Samme metode, samme signatur, ingen DNA.
Intet.
Du har du allerede sagt. Jeg gør alt, hvad jeg kan.
Fandens.
Jeg er nødt til at snakke med ham.
Jeg tror, det er en fejltagelse.
- Du kan have din egen mening. - Så lad mig omformulere det.
Det er en stor fejltagelse.
Bortset fra tid og ressourcer, får vi en ukendt ind i en...
- Ind i en rigtig dårlig situation. - Overhovedet ikke ukendt.
Jeg har arbejdet med ham før, og han er faktisk min ven.
- Du sagde, han er ustabil. - Det gjorde jeg ikke, Katherine.
Jeg sagde, at han har haft det svært.
Det er for tidligt at række ud.
Du vil lære, det er aldrig for tidligt for en af dem.
Ser du det?
Se på alt det... smukke grønne stads.
Hvor længe har han boet herude?
To år. Lige siden hans datter Emma døde.
Leukæmi. I hans arme.
Opgav sin lægepraksis. Han opgav alt.
Hvad skete der med hans kone?
Ja, deri ligger sandheden om tragedier.
De får nogle mennesker tættere sammen, -
- og river andre fra hinanden.
Der er det.
Har du noget imod at blive her? Og jeg taler alene med ham?
Du kunne have ladet mig blive i byen.
Men så ville du være gået glip af det smukke grønne stads.
Ja?
- John? Det er Joe. - Ja, det ved jeg.
Vil du åbne døren? Jeg vil gerne tale med dig.
Ikke interesseret.
John, jeg kørte i tre timer for at komme her og se til dig.
Kom nu. Du kender mig godt nok at vide, at jeg ikke går igen.
Og jeg sparker døren ind, om nødvendigt.
Du er møgirriterende.
Ja, den har jeg hørt før.
Jeg sendte dig et brev for et års tid siden. Fik du det?
Ja da.
Hvad stod der, John?
Ingen forældre bør overleve deres børn.
Så det er her du gemmer dig.
Jeg kan se, du har slået dig godt ned.
- Det er en smuk dag derude. - Ja, det siger de.
Du kommer ikke meget ud?
FBIs HEMMELIGE SYNSKE VÅBEN MEDIUM FINDER SAVNET PERSON
- Vil du have en sodavand? - Nej tak.
- Jeg har ingen cigaretter. - Jeg stoppede for et par måneder siden.
Se min nye afhængighed.
- Er Laura og ungerne ok? - Ja, de har det fint. Tak.
- Har du hørt fra Elizabeth? - Nej.
Det gør du.
Ud over at ville se dig, -
- har jeg har en situation, jeg gerne vil have dig til at tage et kig på.
- Jeg kunne bare fortælle dig om ofrene. - Jeg er ikke interesseret.
Forresten, hvem er din kæreste?
Det er min trofaste partner, agent Cowles, -
- der tilsyneladende ikke har lyttet til ét eneste ord jeg sagde.
S.A.C., Joe.
- Jeg regnede med, du tog opkaldet. - Undskyld mig, John.
- Hej. - Hej.
- Jeg tog sagens akter med. - Det var ikke nødvendigt.
FBI har ændret retningslinjerne for den måde, vi løser sagerne på.
- Det gør dem mere læsbare. - Det er en lettelse.
Vi skal af sted.
Tre mord. Identisk metode.
Agent Cowles.
Jeg lægger akterne her.
John.
Er du okay?
Hvis du skifter mening -
- ved du, hvor du kan finde mig.
HVEM ER JEG?
- Hej, Joe. - John.
Jeg giver ingen løfter. Jeg bliver måske en dag. Måske en uge.
Aftale. Ingen løfter.
- Du vidste, at jeg ville komme tilbage? - Jeg havde store forhåbninger.
Du husker agent Cowles? Jeg burde sige doktor Cowles...
- Med en doktorgrad i...? - I psykopatologi fra Columbia.
Hun skulle blive professor, før FBI snuppede hende.
Du opgav den akademiske verden for det galehus?
- De lod mig gå med pistol. - Nå dada! Hvor sexet.
I to vil udgøre et godt team.
John, når nogen er ved at gøre det, ved Katharine allerede, de ville gøre det.
Kør det igennem, indtil vi kommer derud.
Dr. Clancy, før vi går ovenpå, med al mulig respekt...
Jeg har ingen tillid til det paranormale, sådan generelt.
Jeg tror, det er fup. Jeg håber, det er i orden?
Intet problem. Jeg har det på helt samme måde med psykiatere.
Efter kun én ting, dine penge. Giv dem en finger, og hele hånden ryger.
Hvem der end sagde det, har tydeligvis aldrig mødt en god en.
Det var Sigmund Freud.
Som jeg sagde, et pokkers godt team.
Første fællesnævner.
Metode. Hvert offer blev dræbt af et stiksår bag i kraniet.
Indført med et fem tommer langt instrument.
Det gik direkte ind i hjernestammen.
Omgående, ifølge retsmedicineren. Smertefri henrettelse.
- Disse billeder, er alle efter døden. - Et par af dem, ser næsten levende ud.
Fællesnævner nummer to. Ingen fejltagelser.
Gerningsstederne, har indtil nu, ikke givet DNA, hårfibre, -
- skoaftryk, intet. - Heller ingen vidner.
Ward boede i en sikker bygning. Ingen tegn på indbrud.
Analytisk, er det uhørt. Der er ingen geografisk, kronologisk, -
- eller astrologisk mønster for mordet. Intet røveri.
Ud over det, har vi et godt tag på sagen.
John?
John.
Robert Ellis, drengen i Mount Pleasant.
- Han spiste is. - Det gjorde han.
Hvor vil du starte, John?
Tja...
Hvad med, ved begyndelsen?
Bolig for Mrs. Ethel Jackson, 69 år.
Hun levede alene med tre katte. Gik regelmæssigt i kirke.
Værten blev mistænksom, da hun ikke havde set hende, i to dage.
Hun blev fundet dræbt, i den gyngestol.
På TV, kørte madlavningskanalen.
Og sedlen, vi kiggede på tidligere?
Var på dette bord.
Min kone. Jeg er nødt til at tage den.
Skat, jeg...
- Hvad mener du om sedlen? - Som psykolog?
Det er en klassisk gåde.
"Jeg vil fortælle dig med to ord, hvem jeg er, og hvordan jeg lever. Må jeg?"
Drilske spørgsmål, designet til at mislede.
Beder om tilladelse til at afsløre sig selv, uden at ville gøre det.
Det er legesygt, men kun en person leger her. Det er en kabale.
Eller er det mere end det?
Er det et råb om hjælp?
Er det en indikation på skizofreni, -
- hvor gådestilleren, spørger sig selv og os, -
- hvem de i virkeligheden er? Men det er ikke i overensstemmelse med forbrydelsen.
Det er er for kontrolleret, for skarpt.
Der foregår noget andet her.
Det er som om, han søger efter nogen.
- Så? - Hun kan lide hatte.
- Hvordan går det? - Fantastisk.
Katherine udarbejder en fuld personanalyse, baseret på sedlen.
- Som hun tager hjem og færdiggør. - Okay.
- Vi ses i morgen. - Ja.
John.
Hvad med jeg giver middag? Det bedste sted i byen.
Får jeg brug for en jakke?
Fandme nej, jeg har forbindelser. Jeg kender overtjeneren.
- For hulen. Det er så godt! John? - Nej, jeg er okay.
- En enkelt mere til John? - Er på vej.
Min søn har det svært i skolen. Han kom grædende hjem igen, i dag.
- Bliver han mobbet? - Jeg ved ikke hvad jeg skal stille op.
Giv ham et knus. Fortæl ham en vittighed.
- En vittighed? - Ja, en vittighed.
Jeg kender ingen vittigheder. Jeg mener det, John.
I venskabets navn, fortæl mig en vittighed.
Mig? Jeg kender ingen vittigheder.
Okay, kun en.
En kvinde, Mrs. Jones, led af en sjælden hjertesygdom.
Lægen ordinerede mandlige hormoner, testosteron, to piller dagligt.
En måned senere, tager hun op til lægen igen, og siger:
"Den medicin, udretter underværker for mit hjerte, -
- men der vokser hår hvor der aldrig har vokset hår før."
"Bare rolig, ekstra hårvækst er forventeligt, hvor gror det præcist?"
Hun siger: "På mine nosser, Doktor."
Den er sjov, ikke?
Den kan jeg ikke fortælle til min lille dreng.
- Sig "testikler." - Det gør det meget bedre.
Biologi.
Det er en god vittighed. Jeg vidste, du ville synes om den.
Elizabeth fortalte mig, det var derfor hun blev forelsket i dig.
- På grund af hvad? - Det smil.
- Smilet. - Ikke dine vittigheder.
John, er der en ny sandwich på vej, eller hvad?
I aften, da vi tog fra Ethel Jackson, -
- mærkede du noget.
Kom nu, John. Tal med mig. Hvad ved du?
Jeg vil have dette overstået, så hurtigt som dig, -
- men du må fortælle mig, hvad du ser. - Jeg ved det ikke endnu.
John...
John.
Vi modtog et anonymt opkald, fra en telefonboks, for en time siden, -
- med alt for detaljeret information, om Peter Ward mordet.
Han opgav en adresse i midtbyen. Området er sikret. De venter på, vi kommer.
Frit!
Joe. Se lige det her.
- Hvad tænker du? - 4:16. Bibelvers?
Nej, det er et tidspunkt.
Fire minutter siden.
4:16, præcist.
Dit ur går for hurtigt.
Han er her.
- Er du klar? - Klar. Nu.
Mrs. Raymond? FBI.
Vil nogen venligst slukke det lort?
- Bingo. - Sår i nakken.
- Genkendeligt. - Hun har været død i fem til seks timer.
- Gerningsmanden må have ventet. - Han gik for timer siden.
Vil I to lade os være alene?
Tak.
John.
JEG ELSKER DIG HØJT.
Samme skrifttype som 4:16 og sedlen hos Ethel Jackson.
- Er du okay? - Lort.
- Se bare nærmere. - Må jeg røre hende?
David.
David?
Der var du. Kom ind.
Vask mig på ryggen.
- Er du okay? - Ja.
- Hvad ser du? - Jeg er ikke sikker.
- Okay. - Hvad?
- Rør ikke ved badevandet. - Hvorfor?
- Jeg er ikke sikker på, hvorfor. - Joe? Vi har måske en mistænkt.
- Hvem? - David Raymond.
Hendes mand.
Han siger, han var på bar hele natten.
Hans bartender og hans ånde, understøtter hans historie.
- Agent Cowles, er du klar? - Ja.
Jeg vil have, du tager styringen.
Mr. Raymond, en kop kaffe.
- Det har været en lang nat for alle. - Tak.
Hvis du ikke har noget imod det...
Springer jeg lige ud i det, okay?
- Mr. Raymond. - Ja?
Vi beklager at måtte meddele, at din kone Victoria, -
- døde i går aftes.
Jesus.
Åh, Gud...
Mr. Raymond...
Du blev set forlade din lejlighed, -
- i går aftes, i en ophidset tilstand. Kan du fortælle hvorfor?
Efterlod hun et brev? Efterlod hun et brev?
Mr. Raymond, din kone blev myrdet.
Din kone blev myrdet, hun efterlod ikke et brev.
Nej! Nej!
- Hvad tror du der skete? - Begik hun ikke selvmord?
Hvorfor tror du det?
Brevet, jeg skrev... jeg skrev et brev.
- Dette brev? - Nej, hvad er det?
Har du ikke skrevet det?
- Jeg efterlod et brev. - Hvad stod der?
David?
"Jeg ønskede aldrig at såre eller bedrage..."
David? Hvad stod der i brevet?
Han forlod hende.
Jeg forlod hende.
Okay.
Du forlod hende. Hvorfor?
Han forlod hende for en anden.
Jeg efterlod hende for en anden.
For en anden kvinde?
Ja.
Han lyver.
V, jeg er ked af det.
- Må jeg tale med Mr. Raymond? - Dr. Clancy...
- Okay. - Tak.
Du siger sandheden, eller i det mindste noget af den.
- Du dræbte ikke din kone, vel? - Nej.
Men du tror, at brevet du efterlod, kunne have drevet hende til selvmord.
Din kone var kendt for følelsesmæssig instabilitet.
Og brevet sagde, at du forlod hende for en anden.
Men du glemte at nævne, at du forlod hende for en mand.
Hvordan helvede vidste du det?
At du var smittet med HIV.
Ikke?
Hendes blod var smitsomt. Derfor, "Forsigtig med badevandet."
Jeg vil se journalen igen.
Den er 7:30. Min familie er vågen. Morgenmad?
- Ja. - Lad os køre.
- Tak. - Tak, Laura.
- Du er nødt til at spise. - Jeg har det fint. Tak.
- Du har en smuk familie, Joe. - Det har jeg.
Jeg prøver at bruge så meget tid, jeg kan med dem.
Vi har set Elizabeth.
- Ja? - Vi holdt forbindelsen.
- Godt. - Hun elsker der stadig, John.
Okay. Så... Hvad tænker du?
De var alle uhelbredeligt syge.
- Det er fællesnævneren. - Det undersøgte vi, det holder ikke.
Ethel Jackson. Parykkerne, hattene...
- Hun modtog kemoterapi. - For tre år siden.
- Hun var erklæret rask, John. - Ingen bliver med sikkerhed raske.
80 % af cancertilfælde vender tilbage. Når de gør, er de svære at slå ned.
Og Peter Ward, viste det sig, havde tegn på ALS.
Det kan være en meget langsom og smertefuld død.
Victoria Raymond led af en kronisk selvmordsdepression, -
- selvdestruktiv adfærd, snitsår, overdoser, og lignende.
- Færdig med morgenmaden? - Ja, mor.
- Skoletasken. - Ja.
Kom her, sig farvel til John.
- Farvel, abekat. - Giv din far et kram.
- Farvel far, ses efter skole. - Hav en god dag.
- Hav en god dag på arbejde. - Farvel, skat.
Lad os sige, jeg giver dig Ethel Jackson og Peter Ward.
To ord, der ødelægger teorien:
Drengen, Robert Ellis var sund og rask, -
- og hans forældre var kristne forskere, de tror ikke på medicin.
Han havde ingen lægejournal.
- Lad os snakke med dem. - Okay.
Kan du huske din aftale?
Ja, jeg har en telefonsamtale med direktøren klokken ni, -
- som jeg ser umådelig meget frem til. Så Katherine henter dig.
Okay.
Dr. Clancy...
Hvordan henviser du til det?
- Til hvad? - Til det du kan.
Er det forudsigende, clairvoyance, forudviden?
Det er sjovt. Et grin i minuttet.
Jeg mener det.
Hvad er det præcis du ser? Ser du menneskers fremtid?
En del af deres fremtid, og en del af deres fortid.
Det er det samme i sidste ende.
- Er det mystisk? Eller religiøst? - Nej, jeg er videnskabsmand.
Jeg tror på teoretisk fysik og biokemi, og det er alt.
Hvad end det er, får jeg luksus udgaven af hvad folk kalder -
- intuition eller mavefornemmelse.
Ser du noget nu?
Hvad mener du? Om dig?
Det går jeg ud fra.
Nej, ingenting.
- Overhovedet ikke? - Overhovedet ikke.
Bare ingenting.
Overhovedet ingen ting.
Hvordan går efterforskningen?
Det går fremad.
Vi mener, vi ved hvorfor din søn blev dræbt. Hvorfor han blev udvalgt.
Hr. Ellis, jeg skal stille dig nogle spørgsmål, men vil ikke gøre dig vred.
Det er okay. Spørg. Hvis jeg kan, vil jeg gerne hjælpe.
I ugerne eller månederne op til Roberts død, kan du så huske -
- om han var helt på toppen? Var han sund og rask?
- Fuldstændig. - Han klagede aldrig over nogen smerter.
Havde han problemer med at følge med de andre drenge i skolen?
Var han nogensinde forpustet?
Nej, nej.
- Vær forsigtig. - Det skal jeg nok.
- Var Robert skulptør? - Han nyder det.
Han nød det. Han var dygtig med hænderne.
Jeg beklager, hr. Ellis.
- De er smukke. - Tak.
Hvad skete der med denne?
Han væltede den, en dag eller to før måske.
- Hvordan væltede han den? - Det husker jeg ikke. Børn er klodsede.
Specielt Robert.
Men...
Nogle gange... Han væltede sit glas til middagen.
- Taler du med dem? - De er lige kommet.
Har I fanget ham?
Nej.
- Hvad laver du så her? - Frk. Ellis.
Der var endnu et mord i går aftes.
Vi mener, det er den samme mand, der slog din søn ihjel.
Alle de andre ofre, har lidt af en sygdom eller lidelse.
- Robert var 12. Han var ikke syg. - Det vil vi gerne verificere.
- Hvordan vil du gøre det? - Vi vil foretage en obduktion.
Du graver ham op, åbner ham og roder rundt inde i ham?
- Ja, vi gør. Jeg er læge. - Hvem er du?
Han var ikke syg.
Og selv hvis han var, havde han ikke brug for en mand som dig.
Det er skæbnen.
Det er bare fordi, nogle mennesker ikke har modet, -
- til at acceptere Herrens visdom.
Jeg er enig med dig, frk. Ellis. Fuldstændig.
Jeg kender til medicinens begrænsninger.
Jeg har diagnosticeret mange patienter, med døden der voksede indeni.
Ligesom min egen datter. Hun havde leukæmi.
I to år, tog jeg på hospitalet, hver eneste dag, og så hende lide.
Alle indgreb, alle prøver, er selvfølgelig fuldstændig ubrugelige.
Og en dag, døde hun.
Og det var så det.
Og i sidste ende, var det en velsignelse.
Jeg forstår noget omkring skæbne, frk. Ellis.
Og jeg ville bestemt ikke bruge medicin, for at ændre på Guds planer.
Jeg vil bare gerne vide, hvorfor din søn blev dræbt.
Og medicin, kan hjælpe mig med at finde ud af det.
Og så kan det måske hjælpe mig med at fange manden, -
- som dræbte din lille dreng.
Dr. Clancy, en fax til dig. Den er stemplet "haster".
Hvad er det?
Tjek lillehjerne lapperne.
Hvad er det?
- Det er dit svar. - Hvad?
Hjernetumor. På størrelse med en ært.
Gemt inde i lillehjerne lapperne.
- John? - Hvad så, Doc.
- John? - Jeg er ude. Færdig.
Faxen. Hvad fanden stod der i den?
Det ved jeg ikke. Den hastede og var fortrolig.
Nogen trænede dig godt.
John!
Satans! Du må lade nogen komme ind!
- Vi går direkte ind i en fælde. - Hvad? Du må tale med mig.
Han er langt foran os. Og vi gør, præcis hvad han vil have os til.
Forstår du det ikke?
Jeg er ude.
Doktor Clancy?
- Må jeg? - Værsgo. Du betaler for det.
Så, vi finder en tumor, som ingen kunne vide noget om.
Vi har etableret en forbindelse, -
- mellem ofre, som jeg indrømmer, jeg aldrig kunne have set.
Og i stedet for at træde frem og lede fra fronten, -
- løber du fra en obduktion, som du tilfældigvis bad om, -
- uden forklaring, -
- og nu pakker du dine tasker og tager hjem.
Tilgiv mig, Clancy, -
- men hvad fanden?
"Hvem er jeg".
"Jeg vil fortælle med to ord, hvem jeg er, hvad laver og hvordan jeg lever".
- Morderens gåde? Hvad er det? - Det er ikke en gåde.
"Le diro con due parole, Chi son, e che faccio, come vivo."
- Det er fra La Bohème af Puccini. - Så morderen er operafan?
Det hjælper virkelig på profilen.
- Tak, Clancy. - Nej.
Jeg er fan. Jeg er operafan.
Jeg sad og hørte præcis de linjer, det øjeblik jeg læste sagsakterne.
- Jeg forstår ikke. - Han vidste, jeg vil høre det musik.
Han vidste, du ville spørge mig om hjælp.
Han vidste, at vi ville ankomme til lejligheden præcis 4.16.
Fordi han ved alt.
Ser du... Han er ligesom mig, han ser ting.
Han er bare bedre til det. Langt bedre. Kom, læs det.
Kom nu, læs det.
"Dr. Clancy,"
"Tjek lillehjernens lapper".
Okay.
Så derfor stopper du?
Du har mødt din ligemand.
Nej.
Denne fyr, han langt foran mig.
Jeg kan ikke stoppe ham, hvilket rejser et vigtigere spørgsmål.
Er han virkelig værd at stoppe? Disse ofre, de var døende alligevel.
Han dræber dem ikke af tvang, af vrede eller af anden -
- afvigende psykose eller noget.
Nej, han er cigaren, isen, drinken, blomsterne i badekaret, -
- og alt det andet mærkelige. Denne fyr er strålende.
Og han dræber dem med venlighed.
- Forstår du? Det er barmhjertighedsdrab. - Hold kæft.
Det er mord.
Der sparer en masse lidelser.
Hvis det var din datter, sagde du så det samme, Clancy?
Undskyld. Jeg ville ikke...
Det er bare...
Jeg ved... Jeg ved din datter døde.
Men vi dør alle sammen en dag, gør vi ikke?
Så hvad er det, -
- der er så forfærdeligt, at du ikke kan tale om det?
Okay!
Her er hvad jeg ikke fortæller dig.
Du mistede din mødom, til en fuld tyr ved navn Bruce, -
- på bagsædet af hans grønne Ford Bronco, som 17 årig.
Du kunne ikke lide det særlig meget, fordi han knækkede sig ud over dig.
For fem år siden, havde du en kæreste ved navn Kevin.
Nej undskyld, Gavin.
Et år inde i forholdet, opdager du -
- at han troede, du var gravid med hans barn.
Gavin ville ikke have det, men du ville, så han forlod dig.
Og to en halv måned senere, blev barnet født.
En lille pige, Amanda.
Men en dag beslutter du, at bortadoptere hende.
Det var hjerteskærende for dig.
Det er derfor du spiller sej og grov i munden.
Præcis to gange om året, på hver af dine forældres fødselsdag, Doreen og Frank, -
- på deres fødselsdag 16. november og 23. oktober, -
- ringer du -
- fortæller dem at du elsker dem og de svarer "vi elsker også dig, elskling".
Også græder du, på den røde gåsedunspude.
Og du vil hade mig, for at fortælle dig det, -
- men ved du hvad, agent Cowles? Alle er fuldstændig ligeglade.
Vil du have jeg skal fortsætte?
Gør det.
Hvad ser du ellers i mig?
Bare gå hjem, Kathy.
Bare gå hjem.
Frit.
Herregud.
Den eftersøgte er mand, i alderen mellem 18 og 35.
Højst sandsynligt psykisk syg.
Led efter en mand, med dårlig personlig hygiejne, -
- lave sociale færdigheder.
Et omskifteligt eller kunstnerisk temperament.
Og find for Guds skyld, den nederste halvdel af den kjole.
Seksuelt motiveret, yderst voldelig.
Det er ikke i nærheden af at være vores mand.
Betjent!
- Joe. - John.
John!
Måske har du ret, John.
Måske kan vi ikke fange den fyr.
Måske er det præcis hvad han vil have. Vi har fundet et spor, John.
Og jeg tror det er et godt et. Jeg vil gerne have, at du ser det.
Kald det en personlig tjeneste.
Der vil ske noget slemt.
Din mystiske fax blev sendt på internettet, af en yderst anonym proxy.
Vi havde problemer med at spore den.
Vi tog også en kemisk analyse af Victoria Raymonds badevand.
HIV positiv, hvilket vi vidste fra obduktionen og dig.
Men vi fandt antisporingsstoffer fra et anti-hvirvel giftstof.
Sneglegift. På blomster.
John, jeg må spørge, kan du se det lort, -
- eller kan du læse mine tanker?
Vi er her.
Det er her blomsterne kom fra.
Jeg skylder dig en undskyldning. Jeg fortæller dig det senere.
- Er du okay? - John.
Vi skulle ikke gøre det.
Herovre!
For sent nu.
De ser afklippede ud. De er ikke revet af.
Jeg tilkalder teknikerne.
John?
- Er du klar til det her? - Ja.
Det er herovre.
Den nederste halvdel af kjolen. Pis.
Få Otis ind fra det 14. nu.
Jeg er i gang.
Vi fandt den øverste halvdel af kjolen klasket op på væggen i en beboelsesejendom.
Mindst halvdelen af ofrets blod. Jeg var sikker på, det ikke var vores.
Det føles stadig ikke rigtigt.
- Otis er her. - Og hvem er Otis?
Udover dig, så er han den bedste, der findes.
Otis! Kom så, dreng. Lad os komme i gang.
- Hvor er emnet? - Lige der.
- Kom så, dreng. Find den... - Kom så...
Afgrænsning i tre blokkes radius. Vi er på vej til Riverside.
- Hvor langt skal vi følge efter ham? - Så langt han går.
Jeg stoler ikke på den. Enten er den ubrugelig ellers -
- leder han os et eller andet sted hen, måske i en fælde.
- John, skulle jeg ikke følge sporet? - Nej.
Vi er nødt til at følge det. Underligt...
Af sted!
Mulig position på mistænkt. Giv mig alle enheder, straks!
- Bærer du vest? - Selvfølgelig, John. Det gør vi alle.
Fremad!
To mand ved hver udgang. Seks går ind. Sawyer klarer grænsen på området.
Af sted.
Trappen op.
Frit.
Trappen op.
Frit.
Åben dør! Lukket dør venstre. Gang. Lukket dør højre!
Lukket dør, venstre.
Lukket dør højre...!
FBI! Luk op!
FBI! FBI!
Pas på til venstre!
- Venstre side fri. - Højre side fri.
Værelse frit.
Bor du her?
- Bor du her? - Det er mit studio.
Hvad er dit navn?
- Linus Harp. - Ved du, hvem der har det andet studio?
- Nej, ingen. - Terpentin?
Jeg er maler.
Det er godt. Kan du komme med udenfor med os?
- Må jeg låse af først? - Nej, studiet er sikker. Kom med.
Frøer.
Stå stille!
- Mand ramt! - Af sted! Ambulance!
Agent nede!
Mistænkt til fods!
Han hoppede ud af vinduet. Jeg kommer ned.
- Vi må have ham på hospitalet. - Hvordan ser det ud?
- Det er ikke godt. - Skaf en ambulance, nu!
- Gå med Katherine. - Kom nu og hent ham.
- Har du noget? - Ingen tegn! Vi har intet!
- Hvad leder jeg efter? - Ingen anelse.
- Hvid mand... - Venstre!
- Venstre her? - Venstre her. Bil kørende mod...
- Sætter efter! - Giv os et signalement.
- Højre! - Det gør vi, når vi kan.
En gul taxa. Han stjal en gul taxa.
Jeg skal bruge et nummer.
- Fem. M. Fire. Tre. - Der!
Pas på!
Vi taber ham af syne!
- Kør til venstre. - Han kørte ligeud!
Slap nu af!
- Stop bilen! - Jeg klarer det!
Stop den lorte bil. Hvad er der galt med dig?
- Han slipper væk. - Bare stop bilen.
Vil du have, jeg lader ham slippe væk?
Kom nu...!
Godt. Kør!
- Er du okay? - Er du?
Hvor er han?
Se her betjent.
Du er ikke ham.
Vil du have et øjeblik alene med ham?
- Fik du fat i fyren? - Nej, det gjorde Katherine.
Godt for hende.
Det var ikke ham, vel?
Nej.
Så du havde ret.
Han førte os bare på vildspor.
Gav os den psykopat.
Og nu...
Nu har han en ny sag.
Kræft, stadie fire. Den havde du set, ikke?
Det regnede jeg med.
Jeg sætter pris på, at du ikke tvinger mig til at tale om det.
Jeg fik diagnosen for få måneder siden, og...
Det er for fremskredent til at gøre noget ved det.
Vil du...
Vil du se efter Laura og min lille mand, indimellem?
Ja, selvfølgelig vil jeg det.
For satan, John!
Jeg er ikke klar til at dø.
Jeg...
Jeg har planlagt efter det. Jeg har faktisk regnet med det.
Men ikke før om et par måneder.
Jeg har så meget, jeg skal nå.
Jeg vil gerne have flyttet Laura ud på landet.
Jeg vil gerne lære min lille dreng at køre.
Du har altid været en elendig chauffør.
Jeg ved det.
Jeg ønskede, at han skulle blive som sin far.
Du ved, vi...
Vi ønsker så meget af livet...
Og så får man det.
Jeg har det.
Men jeg løb tør for tid. Der er ikke mere tid tilbage.
Du har gjort en masse med livet og tiden.
Min ven.
- Ikke nok, John. - Det gjorde du.
Nej.
Det er godt at have dig tilbage.
Fortæl mig en af dine elendige jokes.
Elendige jokes? Hvad med at jeg koblede dig fra? Ville det få dig til at grine?
Det er sandt. Du kan ikke.
Det smil lige der.
Gør mig en tjeneste, og tag det med til Elizabeth. Okay?
Gør det godt hos hende igen.
Jeg er ked af, hvad jeg sagde i aftes.
- Du ville fortælle mig noget i parken. - Hvad var det?
Ja, jeg husker det.
Ja, det var...
En smuk søndag eftermiddag. 24. juni 1990.
Jeg kiggede på min datter lege i haven.
Alle sang "Happy Birthday." Det var hendes seks års fødselsdag.
Alle de andre børn morede sig. Pludselig var den der. Jeg så den.
Den stod lige bag hende, bag Emma.
Det var en skygge. Som et gardin.
Bevægede sig i brisen.
Jeg vidste, det ikke var en lysillusion. Jeg kunne mærke det rundt om mig.
Indeni mig.
Det var underligt.
Og så forsvandt det lige så langsomt. Og...
Jeg fortalte det ikke til nogen. Ikke engang min kone, Elizabeth. Ingen.
Men jeg var ikke i tvivl. Overhovedet ikke.
Og 20 år senere på den præcise dag, så kaldte hun på os.
Torsdag morgen, 09.23.
Jeg tænkte: Okay, det var det. Så er det nu.
Så kom diagnosen. Leukæmi -
- efterfulgt at to års ulidelige behandlinger.
Så kom den værste dag i mit liv, da hun...
Døde.
Og hun var væk.
Emma.
Og på den tredje dag rejste han sig fra de døde.
Som Skrifterne sagde.
Han steg til Himmels og sidder ved vor Faders højre hånd.
Han vil komme igen i sin herlighed -
- for at dømme de levende og de døde.
Og hans rige vil være uendeligt.
Amen.
Kevin, kom her.
Jeg ved det, okay?
- Ellers andet? - Jeg tager det samme igen.
Jeg har villet møde dig så længe. Endelig er vi ansigt til ansigt.
Værsgo.
- Kan jeg få en mere? - Klart.
John, hvert liv jeg tager, er et liv sparet for ulidelige smerter.
Jeg ved, hvor de ender. Lidelsen og sygdommen.
Jeg ser dem vride sig i smerte.
Jeg ser dem skrige, beder om at det må slutte.
De tigger om det, John.
Og jeg opfylder deres ønske. Bare bedre.
Jeg kommer før, de ved, de ønsker det. Jeg kommer før smerterne starter.
For deres familier er der altid en obduktion, hvor lidelsen bliver opdaget.
Da ser jeg dem gå fra chok til lettelse.
Jeg hører dem sige noget lignende, "Godt det skete så pludseligt."
"I det mindste følte hun ingen smerte."
Til sidst er de alle taknemmelige for, hvad jeg har gjort.
Derfor hjalp jeg din ven Joe.
Han havde 73 dages frygtelige smerter foran sig.
Ved du, hvilken økonomisk hjælp hans familie ville have fået?
Død af naturlige årsager efter 14 års arbejde? Ingen.
Nu får hans kone pensionen, så sønnen kan få en uddannelse.
Endda på Stanford.
Tror du ikke også, at Joe ville have gjort det samme?
Kald ikke på dem. Kom nu. Du ved, jeg er bevæbnet.
- Han er bevæbnet! - Pistol! Duk jer!
Smid pistolen! Smid den!
Jeg har set alle de mulige måder, dette møde kan ende på.
Jeg går levende herfra i dem alle.
I en udgave går det ud over vores servitrice -
- ærgerligt, når hun har fri om få minutter.
Jeg kan ikke lide mit arbejde. John, det er ingen fetich.
Det handler om at lade dem, der allerede er døende -
- at dø med værdighed.
Nogle gange er de største tegn på kærlighed, det sværeste at vise.
Hvorfor siger du ikke noget?
Jeg ved det. Det er meget at kapere.
Det forudså jeg ikke.
- Vi fortsætter på et andet tidspunkt. - Han har en pistol!
Han har en pistol! Han har en pistol!
For Guds skyld det er ham! Lad mig være! Fang ham!
Han drak øl. Men den var alkoholfri.
Han havde et ar i panden.
Det var et ujævnt ar.
Her er de uopklarede mord for de sidste ti år -
- med ofre som led af dødelige sygdomme.
- Hvor mange? - Syv. Ingen huller til rygmarven, -
- men alle smertefrie.
- Gift, gas. - Er de her fra området?
Vil du også have dem fra resten af landet?
Er det sådan du så det? Hvad er Atticus?
- John? - Vi er forbundet.
- Vi er det samme dyr. - Ser det bekendt ud?
- Jeg er bange. - Efterlod hun et brev?
Fokuser, John.
Fokus, John.
John!
- Se her betjent! - Jeg er bange.
Bare... fokuser.
Koncentration, John.
Fokuser.
62 på de sidste ti år, mellem Juneau og Miami Beach.
Møg!
Led en gang til. Glem diagnosen.
Led efter andre uopklarede i samme periode.
Morderen kan have vidst de var syge, selv om ingen andre gjorde.
Tjek alt op mod denne beskrivelse:
Mand, i 30erne, ar foran til venstre, sikkert efter en operation.
Kom med det hele...
Alt du kan finde. Okay?
Det er det, det betyder, "Tillykke, partner."
Jeg bliver forfremmet!
Det får man for 20 minutter med en rig gammel mand.
Jeg er den yngste partner i firmaets historie.
Det kan du sige til dine venner.
Jeg ved ikke, jeg tror... Kom med dem på mandag?
Alt han vil have.
Hvordan man passer på. Er der nogen, -
- er der ingen bue, broche, fletning, bøjle, haspe, slå eller nøgle at gemme, -
- hold på det, skønhed, skønhed, skønheden fra at falme bort.
"Er der ingen der trækker på næsen af disse lige dybe rynker?"
Ingen hilser disse budbringere...
Sørgmodighedens og alderdommens budbringere.
Nej, der er ingen.
Men forbliver du, som du er nu, er det heller ikke rimeligt.
Skal du gøre det, så gør det.
Visdom er hurtigt at opgive håbet.
"Sådan var begyndelsen..."
- Hallo, John. - Hallo, Charles.
"Intet kan gøres for at stoppe alderdommen og dens vilde grå hår, -
- bulet og rynket, dødens snoede lagener, -
- grave, orme og på vej mod forfald."
Men du havde ret angående mig.
- Jeg var... Hvad hedder det? - Splittet.
Jeg var splittet angående dig. Men ikke længere. Nej.
Du havde ikke lov til at tage en time, et minut, -
- ikke engang et sekund bort fra min ven, Joe Merriweather.
Jeg er ikke sikker på, du faktisk har kendt nogen, som er døende, Charles.
Set dem kæmpe på grænsen mellem galskab og skræk -
- mens de kæmper for livet. Jeg tvivler, -
- men havde du, ville du have vidst, at tiden til sidst er...
Temmelig værdifuld, tænker jeg.
På det tidspunkt vil selv smerten ved livet -
- synes skøn... Forstår du, hvad jeg siger?
Var det sådan din datter følte?
At hendes...
- Hendes smerter var "skønne?" - Tja, min ven, -
- det er jeg bange for, du aldrig finder ud af.
- Hvem fanden er I? - Sæt dig og ti stille.
- Jeg tror ikke, du kan trykke af. - Ditto.
Det er ikke din stil. Det er ikke barmhjertighed.
Nej? En kugle i hovedet er bedre end, hvad der venter ham.
Forstår du, Jeffrey her...
Kæmper med neurofibromatose.
Det vil forvandle ham til et forkrøblet uhyre.
Efter nogle drinks i morgen aften, vil Jeffrey gøre sin kæreste gravid.
Og det bedste ved NFB sygdommen er, at den er arvelig.
Der er 50% chance for ens børn arver den, men jeg ved allerede:
Barnet arver den.
- Hvad er NFB? - Og du vil give ham den lidelse?
Ødelægge tre liv, på en gang.
Grundet en moralsk vurdering?
- Vi kan ikke lege Gud. - Nej, jeg vil ikke lege Gud.
Hvad angår Hans arbejde, er jeg ikke imponeret.
Det er okay.
Se dig lige. Du er så forvirret.
Du ved ikke engang, hvem af os du skal skyde.
Du regner det nok snart ud.
Ring efter en ambulance. Du er blevet forgiftet.
Du skal på hospitalet. Kast op, ørl, et eller andet. Drik mælk.
Held og lykke.
Jeg tror, vi fik ham. Din søgning gav resultat.
Jeg krydsede ham med våbenfilerne. Pistolen blev købt af Charles Ambrose.
Koncentrer dig, John.
Nogen dør i aften.
Mist mig ikke nu.
FBI! Åbner døre til højre! Åbner dør til venstre!
Ryk ind! Værelse sikret!
Hvad er det for et sted? Ingen møbler? Ingenting.
Ikke en dårlig udsigt.
Hør.
Katherine!
Hvem er Charles Ambrose?
Hvem er han, virkelig?
- Hvordan fanden gør han det? - Jeg ved, hvad de leder efter.
En dysfunktionel barndom, der involverede mishandling og forsømmelse..
Senere...
Kunne ikke beholde et job, kunne ikke have et forhold.
- Forkert på alle måder. - Hvad...
Koncentrer dig.
Mor forlod mig aldrig. Far tævede mig aldrig.
I finder ingen tegn på vold eller antisocial adfærd i min fortid.
Jeg er ikke radikal. Jeg har ingen interesse i berømmelse eller magt.
Jeg er bare en mand, der ikke længere kunne se den anden vej.
Stop ikke.
Gud ved, jeg hellere ville leve det stille liv, -
- langt væk fra alt, jeg er blevet.
Men vi får ikke altid lov, til at vælge hvad vi er.
Værsgo.
Det gør så ondt.
Jeg er så bange.
Kriminalbetjent Pearce, mit navn er Charles Ambrose.
Fortæl din overordnede, at du har mødt mig. Det vil gøre underværker for din karriere.
Central, kriminalbetjent Pearce her.
Og nu skal frelseren, frelses.
Clancy, vil ikke have du tager den, agent Cowles.
Sloman.
Han vil ikke have du er der, når det sker. Men det er du.
Du tager den, du er der.
Du kan ikke lade være.
En strømer, -
- har lige rapporteret en Charles Ambrose, ved Ashland station.
Hvor skal du hen? Kom tilbage!
Vi ses snart.
Og her er du.
- Velkommen. - Tak.
Ligesom jeg har set det, i alle de år. Dig, mig, dette tog.
Du har også set det, ikke? Du har hørt det. Dag efter dag, måned efter måned.
Bortset fra noget er galt.
Han har en pistol!
Dette er agent Cowles. Vores mistænkte er på vej ind på Ashland station.
Vores teknikere stopper toget ved stationen længere fremme, og vi slår os ned der.
- Og hvad så? - Vi slår ham ihjel.
- Jeg ville råde dig til at holde dig væk. - Jeg holder mig ikke væk.
Vi har det under kontrol. Hold dig væk.
Lort!
Vi er forbundet.
- Det samme dyr. - Nej, nej. Jeg er ikke morder.
- Vi kan snakke om det, om syv minutter. - Syv minutter?
- Der slår du nogen ihjel. - Hvem er så det?
Mig.
- Kom så! - Afsted!
Fremad, fremad!
Toget er fem minutter herfra.
Kom så! Fremad!
Jeg er døende, John. Jeg kan ikke fortsætte virket længere.
Derfor har jeg brug for en, der fortsætter for mig.
En som kan se smerten, lidelsen, sygdommen.
Der er en anden grund til, hvorfor du skal skyde mig, som du ikke ser!
Koncentrer dig!
John. John.
Der var den. Tak
Agent Cowles.
Du er blevet så glad for hende.
Det er ligesom at have din datter tilbage, ikke?
Undskyld, du har mistet mig, Charles.
Hun passer ikke på din profil, så hvorfor ville du dræbe hende?
Nej, selvfølgelig dræber jeg hende ikke. Hun er en helt rask kvinde.
Det er det smukke ved det, John. Du skal stoppe mig først.
Ja, med én kugle. Lige her.
- Og efter det, er der ingen vej tilbage. - Beklager, min ven.
Spillet stopper her og nu.
Fire skytter, tre oppe, en nede! Toget er 60 sekunder væk.
Kom så! Fremad!
FBI! Lad mig komme igennem.
Se på mig, John.
Ser det bekendt ud?
Ser du nu?
Alle dine visioner, er blevet til virkelighed.
- 50 sekunder til toget. Kan du se det? - Kaptajn.
- Kan du skyde? - Bekræftet.
Hun når det lige i tide.
Tag skuddet! Tag skuddet!
Jeg mistede ham.
Tag skuddet!
Målet er på kornet!
Kom så!
Sej hej til din skæbne, John.
Skyd!
Hold inde! Hold inde!
Jeg sagde, du ville slå mig ihjel.
Frit skud! Skyd!
- John. - Du er okay.
Du er okay.
- Hvordan går det? - Jeg snakkede med overkirurgen, -
- han sagde operationen gik godt.
- Godt. - Han sagde, kuglen gik rent igennem.
Jeg håbede på, du ville overveje en genindsættelse.
Som Joe sagde, vi ville være et fandens godt hold.
Nej, jeg vil have et stille liv.
Joe ville være stolt af dig.
Græd ikke. Du er et godt barn.
Det var godt at arbejde med dig, John.
- Vi ses. - Vi ses.
- Pas på dig selv. - Det skal jeg nok.
Nå ja, -
- jeg glemte det næsten. Kunne du hjælpe mig med dette?
Sørg for det bliver afleveret.
Jeg klarer den.
Joe.
Hej Elizabeth.
Hej John.
Du ser så smuk ud.
Jeg læste dit brev, flere gange.
- Det er anderledes end de andre. - Hvordan?
Det handler alt sammen om fortiden.
Ja?
Ja, jeg tænker på Emma, hver eneste dag.
Kom her.
Det er okay.
Det gør ondt!
Jeg er bange.
Jeg er så bange.
Det gør ondt.
Nogle gange er de største tegn på kærlighed -
- det sværeste at vise.
Lad os gå, skal vi?
Vi ses snart, John.
Danske tekster: SUBLiME og NG Serier
Udgivet på Hounddawgs