Det här är vad Destiny avsåg när hon gick in i stjärnsystemet.
Skeppet är vårt hopp att ta oss hem.
- Är vi klara? - Det blir vi aldrig.
- Du skulle inte ha lämnat honom. - Tror du inte att jag vet det?
Alla tror vi är säkra. Att de aldrig hittar oss igen.
Varför tog ni en av våra som fånge?
- Vi är inte säkra, eller hur? - Vem kommer?
- Alliansen kommer för att ta Destiny. - Jag överlämnar inte det här skeppet.
Jag är gravid. Det är ditt.
Emily, jag håller knappt ihop. Det enda som gör att jag inte blir galen, är du.
Du gjorde ditt val, Everett.
- Du borde verkligen prata med någon. - Jag förlorade mitt barn.
- Nu kanske hon är på en bättre plats. - Du fann nycklarna som styr systemen.
- Du tänker inte berätta för någon. - Riley kommer inte att klara sig, sir.
- Titta, jag har redan läkt. - Chloes blod kan rädda hans liv.
Och föra över vad de gjorde med henne till honom!
Vi har kört jämförande blodprov med hjälp av patogener som vi hittat-
-och isolerat längs vägen. Medan Chloes blod fortsätter att visa-
-avvikande antibiotiska egenskaper, har Scotts gått tillbaka till det normala.
Sir.
Jag säger bara, att jag tror det är säkert att släppa honom ur isoleringen.
Det är bra. Jag har honom släppt.
- Är du okej? - Emily vill skiljas.
Jag kom precis tillbaka, och... Jag borde ha sett det komma, men...
Är det ens lagligt att skriva på papper i någon annans kropp?
- Jag vet inte. - De spelar nog ingen roll.
Tack.
Vänta.
Vi kanske borde prata. Efter allt som har hänt, vi...
- ...har inte haft chansen. - Finns det nåt vi skulle kunna säga-
-som gör det bättre? - Det kanske inte är poängen.
Vad är poängen?
Säsong 2 Episod 6 - Trial and Error -
SSG - SweSUB Group © taureane och Dvärghamstern - www.SweSUB.nu
- Eli. - Hej.
Jag vet inte om du har träffat Ginn, en av våra gäster från Lucianalliansen.
Hon har varit samarbetsvillig, lämnat Intel på deras aktivitet i Vintergatan-
-men jag tror att hon kan hjälpa oss på skeppet också.
Jag ägnade över ett år att studera de uråldrigas system inför resan.
Jag var särskilt intresserad av dina teorier om uppringning inuti en stjärna.
Tror du fortfarande att du kan få det att funka?
Jag gjorde inga större framsteg, så jag la det åt sidan.
Kanske med Ginns hjälp, kan de förändras.
- Jag antar att det är värt ett försök. - Bra. Jag överlåter det åt er.
- Sätt dig. - Tack.
- Släppte de ut dig. - Ja.
Så du förändras inte.
T.J. säger att jag är normal igen.
Jag antar att alla var rädda att jag skulle ha förgiftat dig med mitt blod.
Du är inte smittsam. De håller dig bara här eftersom...
Jag kan få minnesförlust och sabotera skeppet utan att ens veta om det.
Om du var ett utomjordiskt monster, skulle du ha lämnat mig att dö där ute-
-och ingen skulle ha vetat nåt. - Min hud förändras.
Titta.
Det är skrovligt. Som om det börjar bli hårt.
Och det växer.
Det spelar ingen roll.
Lyssna... Hej.
Vi kommer att hitta en väg ut ur det här. Jag lovar.
Överste Young, kom in.
Överste Young, det här är Brody i kontrollrummet, svara.
- Det här är Young. Fortsätt. - Vi har lite av en situation här.
Jag är på väg.
Nio utomjordiska skepp kom precis ur hyperrymden. De har omringat oss.
- Samma som tog Rush och Chloe. - Hur i helvete hittade de oss här ute?
Vi får ett meddelande.
Herregud! De vill att vi överlämnar Chloe.
- Tänk om de förändrat henne till dem? - Hon är inte en av dem.
Hon samlade information utan att kanske veta det, men det är vad hon gjorde.
- Därför ska de inte komma nära henne. - 44 minuter till vi hoppar.
Ladda vapnen.
- Det är nog inte svaret de vill ha. - Besvara elden.
Akta era huvuden. Rör på er! Det här är ingen övning!
Sergeant, ta de här människorna till angivna områden. Jag kollar utkiken.
Kom igen, låt oss gå. Kom igen!
- Vad gör du? - Vi är under attack.
Jag kan se det. Du kan inte ta så här många skepp.
- De vill ha Destiny. De förgör oss inte. - De måste ta ut skölden-
-för att borda oss. En riskabel affär.
Överste, det här är Scott. Du måste försegla observationsdäck.
- Varför? - Försegla det nu! Nu!
Scott! Vad händer?
- Vi har explosioner i maskinområdet. - Scott, kom in!
- Kraftöverbelastning i sublightenheten. - Nödstopp!
Det är för sent.
Herregud!
Planen är att få roboten att jobba på det stora välvda rummet vi hittade-
-när vi först kom ombord. Om strukturen kan återställas-
-kan det användas för hydrokultur. - När kan rummet hålla atmosfärstryck?
- Vi har räknat på det, och tror... - Och vapensystemet?
- Sex artilleribatterier är offline. - Du sa åt oss att skjuta upp arbetet.
-tills vi förstod hur systemet drivs. - Med så många ställningar nere-
-är hela sektioner sårbara för attacker.
Blev inte dr Kemp nyligen skadad när han arbetade med det problemet?
Det var en oväntat spik i en ledning.
- Också risk för överbelastning... - Irrelevant. Fixa det.
- Vi vet inte vad som är fel med det. - Vapen är prioriterade.
Ett nytt hem för hydrokultur kan vänta. - Utgå.
- Vad var det där? - Börja inte, Camile.
Du stängde av det av en anledning.
Vi måste kunna försvara oss själva. Efter allt vi har gått igenom-
-borde det vara uppenbart. - Du har rätt. Vi har gått igenom mycket.
Du, i synnerhet.
- Agerar du skeppets terapeut nu? - Jag känner dig, Everett.
Du håller dig själv ansvarig för allt, inklusive vad som hände T.J. och barnet.
Börjar det fördunkla ditt omdöme, måste jag få veta det.
Jag mår bra.
Jag tog med lite mat.
- Jag är inte hungrig. - Okej. Vad sägs om lite sällskap?
Jag har jobbat på några intressanta ekvationer.
Jag tänkte att du kanske vill ta en titt.
Du måste skämta.
Jag är inte den som håller dig här. Jag försökte att hjälpa dig.
Med stolen? Var den ens verklig, eller var det bara för syns skull?
Naturligtvis var den verklig.
Det är ingen idé att försöka neka fördelen med din situation.
Fråga bara löjtnant Scott.
Om stolen hade fungerat, då skulle han vara död nu.
Vet du ens vad som händer med mig?
Du genomgår uppenbarligen ganska stora fysiologiska förändringar-
-framför allt i din hjärna.
Jag har inte gett upp hoppet att hitta en lösning. Men under tiden-
-tror jag att du skulle vilja hålla dig sysselsatt.
Min forskning har tagit en mycket intressant vändning.
Jag kan vara på väg att upptäcka den sanna naturen-
-av Destinys uppdrag.
Dessa siffror har inte korrigerats för gravitetens tidsutvidgning.
Uppenbarligen beror det på stjärnans storlek, men det kan göra stor skillnad.
- Hur kunde jag missa det? - Din matte är alltid perfekt-
-men ibland glömmer du bort sammanhanget.
Som jag sa, så har jag studerat ditt arbete.
Hade du inget bättre att göra?
Jag gillar siffror. Och ekvationer.
Det har jag alltid, ända sedan jag var liten. De ljuger inte.
När jag var liten, ville jag bli veterinär.
Djurläkare.
Min mamma köpte en hamster åt mig, för att lära mig ta ansvar.
Jag lämnade burdörren öppen och min pappa trampade på honom.
- Det var slutet på den karriären. - Du skulle nog ha blivit en bra läkare.
Hur som helst, om det inte vore för...hamstern?
Det är som en liten gnagare.
Om det inte var för honom, skulle ingen av oss vara här.
Så har jag aldrig tänkt. Det är...väldigt konstigt.
Jag vet inte...
Överste Young, kom in.
Överste Young, det här är Brody i kontrollrummet, svara.
- Det här är Young. - Vi har lite av en situation här.
- De vill att vi överlämnar Chloe. - Tänk om de förändrat henne till dem?
Hon är inte en av dem.
Överste. Vad ska vi göra?
- Vi kanske borde ladda vapnen? - Nej, det fungerar inte.
Vi har fortfarande 44 minuter till nästa hopp. Vi måste göra nåt.
- Det var ett varningsskott. - Vi får ett nytt meddelande.
- Om vi inte lyder, förgör de oss. - De bluffar. De vill ha Destiny.
Vi är omringade av utomjordiska skepp. De vill att vi överlämnar Chloe.
Vi stänger av alla icke-nödvändiga system och ger all kraft till sköldarna.
Gör det.
- Det är nog inte svaret de vill ha. - Spelar ingen roll. Sköldarna håller.
De har inte tillräckligt med eldkraft. Vi klarar det till hoppet.
Vi har fler inkommande skepp.
Jag läser av 15 totalt. Alla skjuter.
- De ville ju inte förgöra oss! - Inte avsiktligt.
De måste ta ut sköldarna för att borda skeppet.
- Vi har explosioner i maskinområdet. - Kraftöverbelastning i sublightenheten.
- Det är kritiskt. - Nödstopp. Nu!
Det är för sent.
Du ville vara hjärnskrynklare. Nu har du chansen.
- Vad pratar du om? Vad händer? - Jag tror jag håller på att bli galen.
- Du har druckit. - Det är inte problemet, bara symptom.
Vad jag menar är, att nu är kanske inte den bästa tiden.
Okej, jag...
Jag har haft en återkommande dröm, men det är mer än en dröm.
Den är verklig. Så verklig som den kan bli.
Okej. Vad handlar den om?
Utomjordingarna från den andra galaxen, hinner ikapp oss, de omringar skeppet-
-och ber mig att överlämna Chloe.
Första gången jag försöker slå tillbaka dem, förgörs skeppet.
Den andra gången, går jag i försvars- ställning, men skeppet förgörs ändå.
Vänta lite.
Är det därför du beordrade Parkers team att återuppta arbetet på vapennätet?
- På grund av den här drömmen? - Det är något annat som pågår här.
Den liknar ingen annan dröm jag haft.
Jag kan känna golvet under fötterna, och lukten av svett från folk runt mig.
Ja, det är en "ingen-vinner-situation".
Den enda vägen ut verkar vara att du gör det du inte vill göra.
Det är nog inte så enkelt.
Har du ens pratat med Chloe-
-sen du gav henne rumsarrest? - Nej.
Det kanske är ett bra ställe att börja.
Hej.
En till besökare. Jag har aldrig varit så populär.
Ledsen att jag inte har besökt dig tidigare. Jag har varit upptagen.
Dessutom, är det svårt för mig.
På grund av vad du kanske måste göra.
Jag tyckte synd om mig själv-
-att jag var fast i det här rummet.
Sedan kom jag ihåg hur alla tittade på mig-
-när de fick reda på att jag fortfarande var infekterad.
- Jag tror jag har det bättre här. - Folk här bryr sig om dig.
De är rädda för mig.
Jag är rädd för mig själv.
- Ingen har gett upp hoppet här. - Jag vet.
Men om det inte finns någon lösning, om jag fortsätter att förändras-
-då har du inget val.
Ursäkta.
- Så? - Så, vad?
När ska du sätta in stöten?
- Vad pratar du om? - Ginn. Tjejen är intresserad av dig.
Och du vet det efter att ha sett oss samarbeta i två dagar?
Jag visste det efter 10 minuter. Tjejen älskar matte, Eli.
Om du någonsin ska ha en chans med någon, så är det nu.
Tack.
Vet du vad. Nästa gång vi är tillsammans-
-ordnar jag att bli bortkallad.
- Okej. Men gör det inte för uppenbart. - Uppenbart är bra.
Det är dags att vara man.
Överste Young, kom in.
Överste Young, det här är Brody i kontrollrummet, svara.
Vi är omringade av utomjordiska skepp. De vill att vi överlämnar Chloe.
Vi stänger av alla icke-nödvändiga system och ger all kraft till sköldarna.
- Det funkar inte. Fler skepp är på väg. - Hur vet du det?
Om vi laddar vapen eller sköldar så öppnar de eld och förgör oss.
Så, vad gör vi?
Jag antar att det är dags.
Överste, det är Brody. Du hade rätt. Fler skepp hoppade just ur hyperrymden.
- Skickar de över en skyttel? - Den är på väg.
Sänk skölden över skrovet.
- Vad har du gjort? - Jag hade inget val.
Löjtnant, nej!
Överste, vi har problem. Fler skepp närmar sig. Många fler.
- Överste Young, hör du mig? - Det här är Scott. Vad händer?
Rush här. Kraften och sköldar nere. Vi kan inte återställa dem.
- Chloe sände information till dem. - Gå till vapenförrådet, ta alla vapen.
Organisera försvarsteam. Vi är på väg att bli bordade.
Vi har en skrovskada till, fall tillbaka till min position!
- Rush här. Försvara portrummet. - Det är för många! Vi kan inte hålla...
Överste?
Hej! Vad gör du här?
Hämtar en sats Brody gjorde åt mig. Jag använder det som desinfektionsmedel.
- Du ser inte ut att må så bra. - Ja, jag vet. Är det så uppenbart, va?
Everett, tänk om jag sa att vårt barn fortfarande är vid liv?
- Varför skulle du säga det? - För att jag såg henne.
Eftersom jag höll henne i mina armar och hon är underbar...
Det liknar inget du kan föreställa dig. Vi var på planeten där vi lämnade Caine.
Utomjordingarna sa att de skulle ta hand om henne. Caine lovade mig.
- Och de skickade mig tillbaka hit. - Du lämnade aldrig skeppet.
Jag vet. Jag vet hur det låter. Och därför sa jag inget-
-för jag visste att du skulle tro att jag var galen. Det är jag inte.
Jag är inte galen, och det var ingen dröm.
Varför är det så svårt att tro? Efter allt vi har sett...
Lyssna på mig!
Bara för att du vill att nåt ska vara sant, så behöver det inte vara det.
- Okej? - Okej.
Nu lyssnar du på mig. Jag kan se vart du är på väg.
Jag vet, för jag var nästan där.
Jag är rädd för att du inte kommer tillbaka.
Jag är ledsen.
- Det var konstigt. - Vad?
Datorn använder en massa minne att köra ett program jag aldrig sett förut.
Kanske nån slags automatisk diagnostisk?
- Vad är alla dessa bilder? - De är stillbilder för min film.
Min dokumentär.
Jag har försökt att föra journal över allt som har hänt oss, med kinon.
Här.
- Ingen vill se det här. - Det är små saker som gör skillnaden.
Okej. Uråldriga toaletter. Nu kör vi.
- Hur som helst, du fattar. - Sergeant Greer, kom in.
Det är problem i messen. Vi behöver din hjälp.
- Jag är på väg. - Går du?
Kan ta en stund.
Kan du vänta?
Vänta. Jag är inte så säker på det här.
- Du kommer att tacka mig senare. - Hon är från en annan planet.
Jag antar att jag ska säga åt dig att vara dig själv, men i ditt fall...
Min mamma har precis lämnat.
Det var roligt att träffa henne, trots att hon var i Parks kropp.
Lite konstigt.
Hur som helst...
Jag tror att det hjälpte.
- Åtminstone hoppas jag det. - Okej, jag klarar det här.
- Hur länge är du borta? - Hur lång tid behöver du?
Jag tar tid på mig.
Det är svårt.
Du vet? Jag menar, jag vet att-
-vi är miljarder ljusår ifrån varandra och det kanske aldrig förändras...
Men jag måste bara veta att hon fortfarande är kvar.
Du vet... För om hon inte är det...
- Då har jag inte... - Förlåt.
Jag visste inte att det skulle vara så personligt.
Det är inte ditt fel.
Riktig mjukis, va? En vuxen man som gråter över sin mamma.
Charmigt.
- Jag ber Greer att komma tillbaka. - Vad menar du?
Det var inget.
Överste?
Överste, är du där?
Ja. Vad vill du?
Skeppet hoppade ur, men det finns inga portar inom räckhåll.
- Brody säger att vi bara driver. - Det låter inte så illa.
Det finns ingen nedräkningsklocka. Vi vet inte hur länge det varar.
- Ni listar ut det. - Sir?
Är det problem?
- Vi hoppar inte ur FTL utan anledning. - Om inte du säger åt den att göra det.
Det var inte jag. Jag hittar inget fel på navigering eller framdrivning.
Du kanske måste titta någon annanstans.
Såvitt jag kan se, är det inget som stör ultradriften.
- Skeppet vill bara inte åka nånstans. - Porten är tyst.
- Var är Young? - Han mår inte så bra.
- Okej, nåt nytt? - Ingenting än.
Du då? Eli?
Jag har jobbat med Lucianallians-tjejen, Ginn? Vi jobbar inte bara tillsammans.
- Jag vill inte klanta mig, men... - Eli.
Vi har kört en serie modellprogram. Simuleringar.
Det gick verkligen trögt. Jag förstod inte varför, sen insåg jag-
-att datorn körde egna simuleringar. - Vad för slags simuleringar?
Jag räknade ut att det är ett strids- scenario. Destiny hoppar ur FTL-
-sen blir den omringad av rymdskepp.
Den har kört olika scenarier, men det slutar alltid lika illa.
Herregud!
Pratar du om rymdvarelserna från den andra galaxen, som tog Chloe och Rush?
- Samma gäng. - Vad är det, Camile?
En stridssimulering?
Extremt detaljerat, in i minsta detalj, och alltid med ett olyckligt resultat.
Intressant, men vad har det att göra med att skeppet stannar?
Titta närmare.
Det är nåt med programmet som gör att den tar över driften.
- Vilket lämnar frågan: - Varför?
Menar du att skeppet påverkar överstens drömmar?
- Det är enda förklaringen. - Hjärnvågor är bara elektriska impulser-
-så rent teoretiskt, kan de manipuleras, om man bara vet hur.
Det kan vara Destinys sätt att varna oss. Tänk om den vet att varelserna kommer?
De kan aldrig ha följt efter oss.
Jag sa ju att jag inte minns nåt från blackouterna.
Du måste tänka efter. Det här är väldigt viktigt.
När James var påverkad av dem, lyckades hon skicka nån slags signal.
Är det möjligt att du kan ha gjort samma sak?
Jag minns inte.
Eli, det här är Scott. Förbered vapen- arsenalen. Kringgå dem som är odugliga-
-skicka övrig kraft till resten. Stäng onödiga system och skicka allt du kan-
-till sköldarna. - Uppfattat.
Patrullera i grupper om tre. Löjtnant James har era uppdrag.
Om de kommer, försöker de att borda skeppet.
Vi blir den sista försvarslinjen. Frågor? Okej, sätt igång.
Du måste organisera de civila. Alla ska vara på anvisade platser.
- Det är nåt annat vi måste prata om. - Kan det vänta?
Jag vet vad du tänker säga. Jag klarar det här.
Det är just det. Du klarar det, men tydligen inte han.
Du måste ta ledningen, officiellt.
Tänk om det här är ett test? Drömmarna som översten har...
...ett test av hans känslomässiga stabilitet.
- Var kommer det här ifrån? - Tänk efter. Vad gör översten just nu?
Han har låst in sig. Han har gett upp. Samtidigt som skeppet tvärstannade-
-och nu flyter vi planlöst i rymden. - Destiny har börjat att förstå oss-
-vilka vi är, vad som får oss att funka. - Vill skeppet att jag ska ta över?
Det är inte så att den har önskningar eller känslor.
Den har ingen personlighet. Men den kan analysera alla typer av sinnesintryck.
Den vet att vi är här. Den börjar att förstå vilken effekt vi kan tänkas ha.
- Varför inte nån av er? - Det gick inte så bra sist.
Jag som trodde att det handlade om varelserna. Hur vi skulle förbereda oss.
Om det så är en varning eller ett test, så behöver vi en stark ledare just nu.
Jag tycker inte heller om det, men du har nog inget val.
Överste?
Jag går inte förrän du har öppnat dörren!
Jag tog med lite te. Starka saker. Närmaste kaffe vi hade.
- Tack, men jag står över. - Vi är i ett besvärligt läge, sir.
Tvätta dig och gå ut.
- Ger du mig en order, löjtnant? - Sir, de här drömmarna som du har-
-stridsscenariot - det är skeppet. Det påverkar dina hjärnvågor.
Det är en simulering. Eli hittade programmet.
Det är exakt samma sak som du beskrev för Camile. Det kan inte vara en slump.
Jag antar att fartyget har en känsla för humor.
Hon tror att din reaktion, det faktum att du har gett upp-
-är orsaken till att vi hoppat ur, och varför vi är fast här ute.
Om du tar dig samman, och agerar som befälhavare, kanske vi startar igen.
Eller det kanske är Destinys sätt att säga att jag behöver bytas ut.
Det är vad Rush sa. Men jag kommer inte att göra det.
Är du kär i Chloe?
- En enkel fråga. Älskar du henne? - Ja.
Hur kommer du att känna när jag måste låta henne gå av skeppet-
-och alla vet att det kommer, men jag fick göra det.
Kommer du fortfarande att se upp till mig då.
Kommer du att berätta för alla vilken bra befälhavare jag är?
Gör inte så här.
Ledsen att du inte hade en pappa när du växte upp, jag valde det inte heller.
Så där ja. Nu reagerar du. Slå mig. Slå mig!
Ingen bad om det här, men du är befälhavare.
Du får inte tycker synd om dig själv. Gillar du inte det, synd.
Jag dödade Riley.
- Det var inte ditt fel. - Jag vet det.
Han visste det. Han ville inte dö ensam. Därför frågade han mig.
Men jag dödade honom, kvävde honom med mina egna händer.
På toppen av allt annat, så byggs det på.
Jag vill att du går.
Du har rätt.
Jag skulle inte kunna göra det, leva med bördan varje dag.
Det är inte jag... T.J. eller Camile.
För Rush, skulle det inte vara en börda, och det är därför vi behöver dig-
-för att du känner det, och kan resa dig upp och göra det igen nästa dag.
Verkligen? Är du säker på det, löjtnant?
En riktig ledare, en bra befälhavare...
...är inte så hjärtlös att han slutar bry sig, bara så att han kan fortsätta.
Och vi vet båda två att du är en bra befälhavare.
Det kommer aldrig att sluta göra ont.
Det är hela poängen. För allas skull på skeppet-
-är du tvungen att leva med det.
...Vi har fem nere i messen...
Mr Brody, vad är vår status?
Ännu inga tecken på utomjordingar.
Huvudvapnen är online. Vi har avlett så mycket kraft vi kan till sköldarna.
Sir, all tillgänglig militär- personal patrullerar luckorna-
-mellan de aktiva vapenbatterierna.
Vi skulle kunna gå till tvåmansteam, täcka lite mer mark, men det blir svårt.
Vi gör det. Blir det en inbrytning, vill jag hellre vara på det snabbt-
-med lite mindre eldkraft än tvärtom. Ta också fram alla sparade-
-vapen från alliansen. Beväpna så många civila som möjligt.
Jag kommenderar dem själv. Vi håller oss till defensiva positioner-
-mellan här och portrummet. De kommer att klara det.
Något annat?
Vi hoppade precis. Vi är tillbaka i FTL.
Det är bra att ha dig tillbaka, sir.
Jag är glad att vi är på väg igen.
Jag säger bara, att det känns inte bra att Destiny kan ta sig in i våra huvuden.
Jag vill inte förutspå mina egna drömmar.
Vad har du drömt om?
- Det är inte poängen. - Vi vet nu att vi har rätt befälhavare.
Du var där. Berätta.
Young dök upp, började ge order, och skeppet gav sig av.
Har någon en bättre förklaring, Vill jag höra den.
- Grattis. - Jag känner inte för att prata just nu.
Du lyckades kringgå simuleringen och få skeppet att åka.
Vad hade jag för val? Löjtnant Scott tänkte inte ta över.
- Vi kunde inte bara sitta där. - Men du har inte löst problemet-
-och ändå pressar du vidare. Är inte det lite farligt?
Destiny utvärderade Youngs förmåga att föra befäl, men i slutändan-
-är det jag som styr skeppet. - Och utomjordingarna?
De var aldrig ett hot.
Om Chloe hade lyckats sända en signal och berätta om vår position-
-skulle de ha loggat in på den skärmen.
Kanske...
Men bara för att ett hot ligger bakom dig...
...betyder det inte att ingen annan finns framför.
SSG - SweSUB Group © taureane och Dvärghamstern - www.SweSUB.nu