Glindo!
Jak moc je vlastně mrtvá?
Jelikož se vyrojila spousta falešných zpráv a spekulací,
povím vám celý příběh.
Podle dračích hodin
se rozpustila o hodině třinácté.
Po zásahu vodou z vědra, které na ni vychrstla holčička.
Ano, Zlá čarodějnice ze Západu je mrtvá.
Den snů! Čarodějnice je mrtvá!
Den snů! Mlaskalové, vstávat!
MLASKALOV
Pojďte ven! Je po ní!
Den snů! Zlá čarodějnice je mrtvá!
Den snů!
Ta zlá
a proklatě zákeřná
čarodějnice už mrtvá je.
A to je teď pro zemi Oz nadějné.
Den snů.
Den snů!
Tak začíná
Hle! To je Glinda!
čas radovánek.
Už končí doba trápení a těžkých snů.
Zlo mívá tisíce původů.
- Ahoj! - Glindo!
Vidíte mě rádi, že ano?
Drazí Ozané… Slyšte, jak se věci mají.
Ano…
Zlá čarodějnice ze Západu je mrtvá.
Však na tu zkázu zlou
se rychle zapomíná.
A nám jen dobré zbývá.
Říkám vám,
důvod já znám.
Důvod já…
Netruchlíme pro zlé.
Byla zlá a prokletá.
Na hrob žádné květy nechcem nést.
My netruchlíme pro zlé.
Naše zem teď rozkvétá.
Děti své k lásce můžem vést.
Jen dobro zná,
že život zlých je prázdný.
Dobro zná,
jak smutní stále jsou.
Zemře sám, kdo v mocných kouzlech bloudí
temnotou.
Jen dobro zná,
jak život zlých je prázdný.
Dobro zná,
jak smutní stále jsou.
Pláče sám ten, kdo v temných
kouzlech bloudí temnotou.
- Slečno Glindo? - Ano?
Proč se někdo stane zlým?
To je dobrá otázka.
A mnoho lidí by dostala do ozkých.
Narodí se lidé zlí?
Nebo je na ně zlo sesláno?
Koneckonců,
i Zlá čarodějnice prožila dětství.
Měla otce,
který byl dokonce guvernérem Mlaskalova.
Mám zasedání, drahá.
Měla i matku, jako většina dětí.
Už se zase vážně máme loučit.
Večer bude dlouhý, to já znám.
Však i když je každý z nás sám,
stále v srdci tě mám.
Jako každá rodina
měli svá tajemství.
Dej si ještě hlt, má krásná dámo.
Dneska jsem jen tvůj, tak štěstí máš.
Tak dej si ještě drink, hlt elixíru.
Zelený je, má i správnou míru.
Dej si ještě doušek,
tenhle krásný večer je teď jenom náš.
A věci nabraly spád, jak už to tak bývá.
Ale čarodějka byla už od narození…
- Dulcibello! - Inu…
jiná.
- Je tady! - Už?
Dítě je tady!
Tak už!
Už vidím nos!
A vlásky též.
Je to krásné, zdravé, roztomilé…
Milosrdný Oze!
Co je, co se děje?
Co to má být?
Co je to s ní?
Je to strašné.
Já snad sním!
Proč je zelená jak žába?
Proč tuhle hroznou barvu musí…
mít?
Dejte to pryč!
Neboj se, maličká.
Postaráme se o tebe.
Tak ji vychovávala chůva Dulcibella.
Roky plynuly a měla to stále těžší.
Dulcibello!
Hned, guvernére!
Maličká, dohlédni na sestřičku.
Jen na chviličku.
Nessarose. Nic se neboj.
Jsem tady.
Tak. Chceš vidět něco úžasného?
Jo.
Tady je celý příběh velikého Čaroděje Oze.
Víš, odkud se tady vzal?
Ne.
Přiletěl v balónu. Vidíš?
Pak postavil město celé ze smaragdů,
protože miluje smaragdy.
I přestože jsou zelené.
A Nesso, chceš znát tajemství?
Pokud se s ním setkáš, naplní touhy tvého srdce.
Elphabo Throppová, ty hlavo zelená.
Utíkejte za ní a vzkažte jí, že smrdí.
Fuj, zelená a ošklivá?
Proč je tak zelená?
Odkud jsi spadla? Sem nepatříš.
Je zelená jako tráva!
Dost!
Elphabo.
Elphabo Throppová.
Co jsi to zase provedla?
Jen klid, pojď k tatínkovi.
Tvoje sestra kvůli tobě brečí.
Koupíme dortíček pro mou holčičku.
Nezoufej, maličká. Nemůžeš za to.
Dulcibello.
PŘÍBĚH OZ
Jistě
to neměla lehké.
Netruchlíme pro zlé,
ZABTE ČARODĚJNICI
byla zlá a prokletá.
Naše zem teď láskou rozkvétá.
- Já říkám vám - Říkám vám
my můžem klidně žít.
Dobro zná,
zlí smutní stále jsou.
Zlí stále jsou.
Temnotou
se všichni zlí brodí.
Zahynou.
Netruchlíme pro zlé.
Den snů!
Netruchlíme pro zlé.
Den snů!
Netruchlíme pro zlé.
Pro zlé.
Pro zlé!
Jo.
No, bylo to fajn.
Jak asi tušíte,
mám po nečekaném odchodu Čaroděje spoustu práce.
Pokud nejsou žádné další otázky, už půjdu.
Glindo.
Je pravda, že jste byly kamarádky?
Cože?
Pardon, okamžik.
Cože?
Je pravda, že jste byly kamarádky?
Proč?
Ano.
Totiž, znala jsem ji.
Tedy,
naše cesty se zkřížily.
Na škole.
Ale musíte pochopit,
že už je to dávno.
ČARODĚJKA
PRVNÍ ČÁST
UNIVERZITA ŠIZ
- Ahoj! - To je Galinda!
Jsme na tebe pyšní!
Děkuju. Jste lásky. Pamatujte,
- ne sbohem, jen šáteček. - Milujem tě.
- Máš vše? - Jo.
- A budeš psát? - Jo.
- Pa, lásky. Je čas. - Pa!
Už mi chybíte. Taťuldo, na palubu.
Budu jim strašně chybět.
Naši ani neví, že jsem pryč.
Jsem Bok.
Jsem z Mlaskalova.
Vím, že se vlastně neznáme, zatím, ale…
Víš, co si myslím, Biku?
Jsem Bik, jsem Bok.
Že s cizinci
se stačí jen seznámit.
Pa.
Ó, sláva sálům posvátným,
jak září světlem svic.
Světlem svic.
Až stáří nám všem půjde vstříc,
zdejší místa budem v srdcích mít,
vzpomínat na dobrý Šiz.
Náš starý dobrý
Dobrý…
- Šiz. - Dobrý Šiz.
Oh! U Oze.
Co je? Na co tak zíráte?
Mám něco mezi zuby?
Ne, ale jsi…
zelená.
To jsem.
Fajn. Ať je to za námi.
Ne, není mi špatně.
Ne, v dětství jsem nejedla trávu.
A ano, jsem odjakživa zelená.
No,
opravdu mě velice mrzí,
že jsi nucena strávit svůj život
takhle.
Opravdu?
Ano.
A mám v úmyslu vystudovat čarodějnictví.
Takže až budeš chtít vyřešit ten…
problém…
Problém.
Pokusím se pomoct.
- Je vážně skvělá. - Milujeme tě.
Děkuji.
Dobrá.
Nabízíš pomoc, ačkoli mě neznáš,
s dovednostmi, které nemáš.
Určitě jsi všechny ohromila.
Je mi fuč, co si kdo myslí.
- Stěží. - Cože?
Je ti fuk, co si kdo myslí.
I když, jak se to vezme.
Elphabo. Elphabo Throppová.
To je má mladší sestra.
Jak vidíte, má zcela přijatelnou barvu.
Přestaň se předvádět.
- Nebyla jsem milá? - Milá a vlídná.
- Řekla jsem něco špatně? - Ne.
- Jak to vyznělo? - Ať je třeba modrá.
Má drahá holčičko.
Otče.
Dar na rozloučenou.
Máminy boty s drahokamy.
Nos je, ať všichni vidí, jak překrásná jsi od hlavy až po paty.
Díky.
Díky mockrát. Jsou nádherné.
Přidám je k tvým krabicím.
Jistě.
Neměla jsem tak vystartovat.
Ne, tos neměla.
Dnešek je…
Začátek nového života.
A přátel.
A knih.
Moc ti to přeju.
Bude mi smutno.
Nebude.
Budeš si to tu užívat.
Všem novým študentům, dostavte se na nádvoří.
- Nech ji. - Nech mě.
Zvládne to.
Všem novým študentům, dostavte se na nádvoří.
- Ahoj, moc mě těší. - Ahoj, nápodobně.
Vyrazíme.
- Jdi s ní. - Cože?
Jen dokud se nezabydlí v pokoji.
Postarej se, ať má vše potřebné.
Otče, teď je to na ní.
- Nemůžu… - Nežvaň.
Udělej, co říkám.
Jestli se jí něco stane…
Děkuji za váš přínos pro naši univerzitu.
A vzácné osazenstvo naší fakulty doplňují dva vzdělanci,
kapacity v oborech lesnictví a zemědělství.
Dále je tu profesor Mombi, přírodovědec,
a samozřejmě vedoucí katedry historie Dr. Dillamond.
Jak víte, vyjma našeho velikého Čaroděje
umí pravá kouzla málokdo,
a proto jsme hrdí na naši ctěnou děkanku Čarodějnické fakulty,
madam Morrible.
Můžeš…
Já ne…
To mě podrž, je to vážně ona.
Vítejte, noví studenti.
A gratulíruji vám ze srdce, že jste byli přijati na Šiz.
Ať už budete studovat právo, logiku, či lingvifikaci,
vím, že budu hovořit i za své kolegy z fakulty,
když řeknu, že vkládáme veškeré naděje
v některé z vás.
A nyní, slečno Coddleová, prosím.
Já jsem slečna Coddleová, šiditelka Šizu.
A zde jsou označení vašich kolejí a přidělení pokojů.
ZÁPADNÍ KOLEJ
VÝCHODNÍ KOLEJ
Hodně štěstí a vítejte na Šizu.
Madam Morrible, zdravím.
Jsem Galinda z Návrší, z toho Nejvyššího Návrší.
Jestli se to týká přidělení pokojů…
Děkuji mockrát, ale mám soukromé apartmá.
Jde o mou přihlášku na váš čarodějný seminář.
Možná si vybavíte mou esej: „Magické hůlky: kam směřují?“
No, drahá, neotvírám svůj seminář každý semestr.
Ovšem pokud se objeví někdo skutečně výjimečný…
Přesně tohle jsem měla na mysli.
Domluvíme se.
Tady jste.
- Slečna Nessarose, že? - Ano.
Guvernérova dcera?
Jak tragicky překrásná tvářička…
Je mi velikou ctí, že…
Jsem ta druhá dcera.
Ta překrásně tragická.
Ta druhá dcera?
Elphabo. Co to děláš?
Vida, to mi nikdo neřekl.
- Já vím. Já měla jen… - Žádný strach.
Chybka se vloudila.
Najdeme pro vás nějaký úkryt.
Totiž… ubytování.
To nebude zapotřebí.
- Nejsem zapsaná. - Ach tak.
Proč jsi ještě tady?
Promiň, otec naléhal…
Guvernér vyjádřil obavy o vaši sestru jasně.
Počkat.
Prosím, vyřiďte mu, že je mi ctí jí pomoci.
- Nepotřebuje pomoc. - Jen chci najít svůj pokoj.
- Odvezu tě tam osobně. - Slečno Coddleová, já…
- Veškerý personál… - Slíbila jsem to otci.
- je ti plně k dispozici. - Tak dost.
- Denně. - Zvládne to.
- Kdykoli. - Nechápete to.
Stát!
Pusťte ji!
Ne!
Tohle byla moje šance na nový začátek.
Nezlob se, Nesso, já…
nechtěla…
Magie je pouhou snahou mysli
uchopit zdánlivě neuchopitelné.
Ano, byla jsem to já.
Ať jste připraveni očekávat neočekávané zde na Šizu.
- Vidělas to co já? - Jo.
Potřebuju na její seminář.
A když je řeč o neočekávaném…
Kdo z vás by dobrovolně sdílel pokoj s…
Madam Morrible…
Děkuji, drahá.
To je od vás velmi milé.
Co?
- Slečno? - Elphaba.
Elphabo.
Máte pokoj se slečnou Galindou.
Co? Já… Cože?
Tak jděte. Všichni, rozchod.
Jděte.
A vy…
- Pojďte se mnou. - Jistě.
Vy ne.
Vy.
Ráda bych vás učila soukromě, jako jedinou ze studentů.
Děkuji mockrát.
- Co se stalo? - Co se stalo?
Něco se pokazilo.
Nebylo po mém.
- Musím si lehnout. - Ano.
- Lehnout. - Zvedej.
- Šup, šup. - Zvedej.
- Tak? - Rychle, cukroví!
To chce cukroví.
Díky, že jste mě kryla.
A jsem poctěna vaší velkoryzou nabídkou,
ale můj otec by to nedovolil.
S otcem to vyřídím. Promluvím s ním, neprodleně.
Takže, jak dlouho už máte tohle nadání?
Nadání?
Ne.
Něco se…
Něco se mě náhle zmocní a…
Neumím to ovládat.
A obvykle to
skončí špatně.
Když se naučíte své úžasné schopnosti využívat správně…
Slečno Elphabo…
Kolik let já už čekám. Každý sílu tvou chtěl by mít.
Až Čaroděj tě pozná, tak můžeš s ním velkým mágem být.
Čaroděj?
Já vím, já vím. Všechno mu o tobě povím.
Dopis mu napíšu hned.
Ty jsi talent, co neviděl svět. Tak prolom ten led.
A začni s prací svou.
Kouzla, ta ti jdou.
Vítej na Šizu.
Na viděnou na lekci.
Tomu říká se talent?
Tohle ukryté tajemství?
Malé nic, co mám, Čaroděj chce znát.
Díky tomu teď vím, já sem dávno patřím.
Kouzla mi jdou.
Tak dobře jdou.
Až ho jednou potkám,
až mu důkaz dám,
že se mnou dřív se dočká,
na co čekal dávno, jak já.
Dá mi moudrost čarodějnou,
krásu mou on přijme s vášní.
To si piš, že není hloupý
ani přízemní a strašný. Ne!
Co ve mně se skrývá, on uvidí hned. Že spolehnout na mě se dá.
A Čaroděj a já
jsme kouzelný pár.
Až ho jednou potkám, nehodlám se vzdát.
Já vedle něj si počkám na život ve hvězdách.
Můj život byl smutnou fraškou.
Já nemohla být svá.
Teď celý Oz září láskou. Čaroděj teď mou sílu zná.
A ten proklatý dar mám v sobě dál. Najednou však smysl má.
A Čaroděj a já
jsme kouzelný pár.
On jednou mi řekne: „Víš, Elphabo. Jsi dívka čistá jak lilie.
V nitru jsi krásná, chybku však máš. Zelenou tvář nic neskryje.
Zdejší lidé divně se dívají a barvu tvou v lásce nemají.
Však já mám moc kouzelnou.
Teď odbarvím tě celou?“
A i když má barva nic neznamená,
jsem tedy pro, přitakám.
Ó Čaroděj a já
jsme kouzelný pár.
Teď Čaroděj a já
jsme báječný…
Můj cíl je blíž.
Má budoucnost je blíž a blíž.
Jako v mlze ji znenadání vidím před sebou.
Já vím. Možná trochu blázním.
A Bůh jen ví, jak zvláštní pocit mám,
když předpovím, že slavit bude celý Oz.
Já důvodem
mám být.
Země tleská mi teď celá,
patří nám teď celý svět.
A i když trochu váhám, všechno si užívám, teď hned.
S tou obrovskou silou jdu životem dál.
Už si nemusím vážně nic přát.
Mám všechno, co chci mít.
Snad sama sobě závidím.
Já můžu s Čarodějem být.
Tak dobrá
jsem já.
Pojď dál.
Zbytek mých věcí má dorazit brzy.
Vážně ti to přijde fér?
Ale kdež. Slíbili mi soukromé apartmá.
Ale díky za optání.
- Počkat. - Co?
- Jen jsem…
Chtěla jsem zavřít dveře.
A je to nutné? Nezlob se, ale zbožňuji čerstvý vzduch.
Víš, jak to myslím?
Udělala jsem ti trochu místa.
Podívej!
Tak, tady.
SKVĚLÉ!
Je to skvělé.
Nemáš za co.
Spolubydlící to pro sebe dělají.
Říká se to.
A na oplátku bys mohla…
Řekněme…
Přimluvit se za mě u madam Morrible? Platí?
Ta spoušť tam dole byla tvoje práce.
Já vím, že jo.
Slyšelas madam Morrible.
Jaks to udělala?
Prosím. Umím držet tajemství.
Fajn.
Buď taková.
Ale je to od tebe sobecké.
Slušně jsem tě požádala a nechala ti šuplík.
Já nevím. Netuším!
Tady máš čerstvý vzduch.
Nejmilovanější Mamčo a Taťuldo…
Drahý otče,
děkuji za tvé svolení zde zůstat.
Hádejte co.
Co se týče naší žádosti, abych se přestěhovala k Nesse…
Neslyším, jak hádáte, protože tohle je dopis.
Vím, jak moc si přeje být…
Tak vám to řeknu.
S bydlením tu nastal zmatek, jaký nezná Šiz.
Ale hlavní je tu Nessa.
S tím si nechci lámat hlavu.
Dobře vím, že se tu slušně chovat mám.
Ano. Chcete vědět,
kdo je moje spolubydlící?
Tak záhadně a nepochopitelně zvláštní,
a když to shrnu, tak vlastně úplně podivná.
Blond.
Mám pocit zvláštní
a nepoznaný.
Co vlastně cítím? Strach s obavami?
Srdce mi buší.
Sotva jen tuším…
Kam se to řítím?
Co vlastně cítím?
Velmi záhadné.
Má to jméno své?
Má.
Úděs.
Zdá se, působí mi úděs.
Tahle tvář.
- Ten hlas. - Ten účes.
Úděsná a odporná.
Každá tvoje vlastnost odporná rozkládá mě zevnitř pozvolna.
Jsou chvíle, kdy se úděs
mírně nepatrně mění v náhlé zvláštní potěšení.
Už to neskrývám.
Velmi krátce tenhle pocit mám.
Já si ho však dlouho uchovám.
Já z ní jenom pouhý
hnusný
velký úděs mám.
Milá Galindo, teď poslouchej.
Na tuhle příšeru si pozor dej.
Proč se s ní už nerozloučíš?
Je tak hrozná. Chceme říci, že jsi vlastně mučednicí.
Och.
Vím, nás život jenom zkouší.
Galindo, co teď uděláš, když s touhle příšerou bydlet máš?
Všichni dobře víme, co teď prožíváš.
- Cítíme úděs. - Mám pocit zvláštní
- a nepoznaný. - Zdá se, úděs.
- Strach s obavami? - Tahle tvář, ten hlas, ten účes.
- Srdce mi buší, sotva jen tuším, - Úděsná
- a odporná. - co vlastně cítím.
- Každá tvoje vlastnost odporná - Má to jméno své?
- způsobuje rozklad pozvolna. - Má.
- Úděs. - Úděs.
- Mírně pozvolna se mění - Úděs.
- v náhlé zvláštní potěšení. - Úděs.
- Už to neskrývám. - Neskrývám.
Velmi krátce tenhle pocit mám.
Já si ho však dlouho uchovám.
- Cítíme jen pouhý úděs, - Pouhý.
- odpor pouhý. - Pouhý.
- Vážně zášť jen odpornou. - Pouhou, odpornou.
- Jen úděs mám. - Úděs působí nám pouhý.
Baf!
Dobře, dobře, vážení. Na svá místa.
Dámy a pánové, na místa.
Ticho! Ticho, vážení.
Takže,
přečetl jsem si vaše nejnovější eseje
a s úžasem musím uznat jistý pokrok.
Děkuji.
I když někteří z nás stále upřednostňují formu před obsahem, slečno Glindo.
Čte se to Galinda s „Ga“.
Ano, jistě.
Glindo.
- Ne. - Ani zdaleka.
Nechápu, v čem je problém.
Ostatní profesoři zvládají vyslavovat mé jméno.
Možná že vyslavovat tvé ctěné jméno
není smyslem života Dr. Dillamonda.
Možná že Dr. Dillamond není jako každý profesor.
Možná jsou někteří z nás jiní.
Zdá se, že v kedlubně to vře.
- Páni. - Teď jsi jí to natřela.
Ticho, prosím. Prosím!
Ano, my kozli nemáme horní řezáky,
což může za moji špatnou výslovnost, slečno Glindo.
Jak jistě víte,
někteří z nás jsou jiní.
Možná jste si všimli, že jsem jedním z posledních zvířecích profesorů na Šizu.
A není žádoucí to probírat v našich hodinách,
ale země Oz doznala značných změn
kvůli odmítnutí zvířecí kultury.
Nicméně, bývaly doby, než jste přišli na svět,
kdy země Oz vypadala jinak.
Mohli jsme v těchto chodbách
slyšet sněžného levharta, jak řeší rovnici,
či antilopu, jak vysvětluje sonet.
Takže kdy a proč nastala změna?
Co vím, tak za Velkého sucha.
- Haló? Vážně? - Koukej se hlásit.
Přesně tak.
Zásoby se tenčily.
A když jsou lidé hladoví a naštvaní,
- začnou hledat někoho… - Koho obvinit.
Správně, slečno Elphabo.
Ano, slečno Glindo?
Jsem Galinda.
Galinda. Galinda.
A nechápu, proč nás neučíte historii
a stále se hrabete v minulosti.
Protože minulosti nelze uniknout.
A ignorovat ji se nám vymstí.
Minulost pomáhá vysvětlit naši současnou situaci.
Například při pohledu na tuhle časovou osu…
NECHCEME POSLOUCHAT ZVÍŘATA
Kdo je za to zodpovědný?
Ptám se, kdo z vás je za to zodpovědný.
Dobrá. Přednáška skončila.
Říkám přednáška skončila.
Dr. Dillamonde.
Slečno Elphabo.
Slečno Elphabo, nemusíte…
Děkuji. Jste velmi laskavá.
No vida.
Máky mám nejraději.
Já taky.
Přináší mi útěchu v těchto zlých časech.
Slečno Elphabo, prosím. Přátelé vás čekají.
Bez obav, nemám přátele.
No, jednoho snad.
Zkus to znovu.
Zavři oči.
Zatni prsty na nohou.
Nyní
nech minci se vznést.
ČARODĚJNICTVÍ
Nezoufej.
Chce to čas.
Doneslo se mi, že došlo k nepříjemnosti
na přednášce Dr. Dillamonda.
To pro tebe musel být otřesný zážitek.
No,
někdo napsal ta hrozlivá slova,
záměrně, aby je viděl.
Kéž bych mohla…
Co?
Co si přeješ?
Kéž bych mohla něco udělat. Neboť nikdo…
Nikdo… Copak?
Nesmí být ponižován
a vysmíván,
cítit se méněcenný
a slýchat, že má zmlknout a být zticha.
Znamenité.
Naprosto znamenité.
Až se naučíš ovládat své emoce,
dokážeš cokoli.
Dovede tě to k samotnému Čaroději.
- Dobrou noc, Dr. Dillamonde. - Na viděnou.
UNIVERZITA ŠIZ
Dr. Dillamonde.
Zjistil jste, kdo…
…další incident zde na Šizu.
Nám zvířatům teď dávají za vinu vše špatné, co se kde děje.
Chtějí nás vyštvat a umlčet.
Jde o víc než o pouhý nápis na tabuli.
Stále můžeme hovořit v soukromí, chvála Ozu.
Má dobrá známá…
- Srna? - Vlastně kráva.
Často vystupovala na protestech.
Nedávno mi napsala. Chtěla se sejít v kavárně.
S tím, že je to naléhavé.
A co ti řekla?
Nedorazila. A slehla se po ní zem.
Mnoho zvířat se ztratilo nebo doopravdy odešlo.
Včera vyrazili známého jezevce, advokáta,
jenom za to, že vznesl námitku.
Aspoň ji mohl vznést.
Jak to myslíš?
Dávejte pozor.
Já slyšel, že býk
jen tak najednou ztich.
Ten profesor ze země Quox.
Je to zlé a nevíme proč.
- Ale ne. - On ztich.
Sovy ze skal Mlaskalích,
jen hejno ptáků zoufalých,
co ztratili řeč.
Ne!
Oni bojí se též.
Snad to zvěsti jsou, však nahání strach.
Zlo přešlo přes náš práh.
Je to zlé, co děje se teď v Oz.
Je to zlé, co se děje…
A dost. Odejdu z Oz, dokud ještě mohu říci sbohem.
- To nemůžeš! - Opustíš Oz?
Dejte to pryč!
Zmlkni.
Někdo tam je.
Co je to?
Slečno Elphabo, co tady děláte?
No, jen jsem…
V pořádku.
Rychle, pojďte dál.
Nemějte strach.
Přinesu vám čaj.
Dr. Dillamonde, to, co jste právě řekl…
Skutečně to hrozí?
Už se tak děje.
Zjistíte, že když všechny dostatečně odradíte,
můžete umlčet kohokoliv.
Ale když zvířata ztrácí schopnost mluvit
a odchází z Oz,
Čaroděj by to měl vědět.
Poslouchejte.
Co jste viděla a slyšela, si nechte pro sebe.
Vždyť proto Čaroděje máme.
Nic není zlé.
NEZVĚSTNÝ TUNEL Z OZ
Snad máte pravdu.
Nic není tak zlé.
SAFÍROVÉ MĚSTO MLASKAVÁ HORA
Není to tak zlé.
Pardon.
Zlé.
Nejspíš jsem nastydl.
Oz s vámi, Dr. Dillamonde.
Radši jděte. Tam je lucerna.
Prr! Prr! No tak.
- Klid! - Já ji neviděl.
Jo, já taky ne.
- Možná bys měl… však víš. - Dobře, nech to na mně.
Promiňte, slečno. Neviděli jsme vás. Nejspíš jste
splynula s tou zelení.
Tak proplouváte životem?
Smetete každého, kdo vám vstoupí do cesty?
Ne.
Ne. Já občas usnu.
Dobrá.
Tak tedy: Ne, není mi špatně.
Mně taky ne.
Nikdy jsem nejedla trávu.
Vážně ne? Já jo.
A ano, jsem odjakživa zelená.
A ta defenzivnost je nejnovější trend?
Oh, ne, ne.
Musíme dál proplouvat. Nechcete svézt?
Ne, díky. Jdi se vycpat.
No.
Brachu, právě nás odmítla holka.
Vskutku.
Všechno je jednou poprvé.
Pozor, študenti. Je mi ctí vám oznámit,
že princ Fiyero Tigelaar ze země Mrkalů rozšíří naše studentské řady
po přestupu z královské Mrkademie.
Pomozte mu, aby se cítil vítán,
bez navázání očního kontaktu.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Hlásíš se sem často?
Když dovolíš…
Cokoliv. Cokoliv chceš.
Mohl bys uhnout?
Samo… jo. Cokoliv chceš.
- Máte se? - Ahoj. Jo.
Poslyš, hledáš něco? Nebo…
někoho?
Ne, jen jsem…
Co jsem to chtěl?
Copak já vím?
Naše první hádka.
Jsi tu ještě.
Slíbila jsem, že provedu všechny nově příchozí studenty, tak…
Počkat. Nejsi nově příchozí student?
Jasně že jo.
Och, no vida.
I když nevím, zda tady vydržím déle než na jiných školách.
Ale na žádné z nich jsem nebyla já.
A tohle, to je
sklad knih.
Právě někde tady se nachází sbírka moudrých knih
i těch méně moudrých.
No, tomu říkám výběr.
Viď?
Kam se tady chodíš bavit?
No, nikam.
Až doteď.
Bylas v Ozlnivé tančírně?
V Ozlnivé tančírně?
Počkej, není to místo zakázané?
A skandaliózní?
Obojí souhlasí, jo.
A je nedaleko odsud, což je další plus.
V pohodě?
Jo.
Jsem Fiyero Tigelaar.
Země Mrkalů.
Och, Oz.
Bok Drvoštěp
z Mlaskalova.
Skvělé.
Omluv mě. Dobré vědět.
Co jsi to předtím říkal o Ozlnivé tančírně, zábavě a nás dvou?
Chodit za tmy do města je proti pravidlům Šizu.
Vidím, že úkolu zkazit spolužáky se opět budu muset zhostit já.
Dovolíš?
Ten problém je prostý.
Že školy spoustu nesmyslů učí.
Tak věř mi,
já vyletěl už z mnoha z nich, tak vím,
že osobou se máš stát silnou
a pilnou.
Však mládí bláznivé je víc.
Vždyť škola je zmar
a krásných chvil
máš v životě jen pár.
Protančit svět,
životem brázdit,
užívat prázdných dnů.
Radost větší,
hlava lehčí.
Škola je zmar,
bez ní jsi lepší.
Protančit svět,
život je krátký.
Užívej sladkých týdnů a dnů.
Štěstí přej si
a nohy na stůl dej si.
Tanči dál
životem svých snů.
Protanči svět,
život je párty,
máš v rukou karty snů.
Stačí bloumat,
méně zkoumat.
Nic nezkazí,
kdo se jen válí.
Protanči svět,
rozdýchej plíce.
Buď tam, kde více zábavy máš.
Méně strastí,
více slastí.
Ty, co tančí, už znáš.
Hej!
Tady se nedá studovat.
Poznej tančírnu Ozlnivou,
tam noc je nekonečná.
Každá píseň je tvá.
Dívek plný je sál,
tanči jak král.
S touhle tančírnou Ozlnivou,
co chceš, můžeš mít.
Štěstí budeme blíž, hej!
Tančit a žít,
hýřit a zářit.
A než přijde stáří, chcem víc letních dnů.
Štěstí přej si a nohy na stůl dej si.
Tanči dál,
tanči dál
životem svých snů.
Galindo.
Stůj. Ukaž.
Nech si ho.
Mám jich hodně.
Často brečím.
Tak díky.
A doufám, že si se mnou dnes zatančíš.
Budu tam taky, čekat.
- Celou noc. - Jsi tak hodný.
Víš, jak být ještě hodnější?
Tamtu překrásnou dívku snad znáš.
Na vozíku svém,
a není to fér.
Na ples nemůže jít.
Trochu žít, víš?
Pro mě hrdinou stát se může
ten, kdo by chtěl snad
na ples ji zvát.
No, mohl bych ji pozvat já.
Ó Biku, vážně?
Chtěl bys kvůli mně jít?
Pro tebe bych udělal cokoli.
Nuže?
- Teď hned? - Proč ne?
Mám ji oslovit hned?
Proč ne? Je támhle.
- Ahoj, Nesso. - Ahoj.
Jsi dobrá.
Nevím, o čem mluvíš.
Ráda pomáhám druhým.
A náhodou mám večer volno. Nakonec…
Jsi osudem mým a je jasné,
že s tebou teď být je krásné.
- Jsi skvělý! - Jsi skvělá!
My jsme spolu tak krásní.
Láskou žít a vášní.
Tančit a žít.
Neuhodneš, co se mi stalo.
Co?
Ten neskonale roztomilý Mlaskal mě pozval na rande.
Prý se nejdřív styděl mě oslovit, ale Galinda mu dodala odvahu.
- Počkat, Galinda? - Dost.
Neopovažuj se proti ní říct špatné slovo.
Zažiju možná nejšťastnější noc svého života.
Díky Galindě.
Dnešní noc je krásná,
zářivá jak hvězda jasná.
S tímhle Mlaskalem teď náhle tančit smím.
Co mi dát, Galinda ví.
Najdem lásku díky ní. On mi patří.
Elphabo, víš?
Tančit s ním je krásné.
Já jsem vděčná. Snad jenom sním?
Dnes tu náhle tančím, já a Bok.
Prosím, Elphabo, zkus to pochopit.
Já vím.
Jedna, dva, tři!
- To stačí. Stačí. - A je to.
- Dokonalé. - Milosrdný Oze.
Nejsem ten nejskandalióznější úlovek?
Nejvíc. Fiyero z tebe bude úplně paf.
Musíme se pochválit.
- Pospěšme si. - Možná by to chtělo…
Neskutečné, dostane nás do Ozlnivé tančírny.
To ano.
I to, že jsme na sebe natrefili. Uznejte.
Co má být tohle?
Galindo?
Vysvětlíš to?
Já vím. Je od babičky.
Vyrábí ty nejohyzdnatější klobouky.
Někomu bych ho dala, ale takový trest si nikdo nezaslouží.
To nemůžu.
Nebo jo?
Ne.
- Ahoj. - Ahoj.
- Už půjdeme. - Jo, nachystat se.
- Ano. - Dělej.
- Jo. - Vyšvihnout se. Jako každý den.
Pa, Elphabo, parádní vycpávky.
Jo. Vždycky vypadáš k světu.
Radost pohledět.
Galindo…
ČARODĚJNICTVÍ
zrovna jsme o tobě s Nessou mluvily…
My zrovna mluvili o tobě.
Měla by ses k nám přidat.
Nerozumím.
Pojď s námi do Ozlnivé tančírny.
Srdečně tě zvu.
Proč?
Protože tam bude úplně každý.
A neříkej mi, že nemáš co na sebe.
Můžeš si vzít tohle.
Krásně se hodí ke všem tvým věcem.
Ten klobouk je dost špičatý
a černá je na párty.
Tančit s ním je krásné, klobouk je tvůj.
Já ti ho dám.
Tančit s ním je krásné, tak ber.
Z celého srdce radost mám.
Za tohle nás zatknou.
Je tu moc světla.
Pohyb. Honem, honem, honem.
Promiňte, že ruším, madam Morrible, ale mám prosbu.
OZLNIVÁ TANČÍRNA
Jdem na to. Připravena?
Jo!
Hej, hej!
Jo! Jedem!
Poslyš, Nesso.
Ano?
Ach, Nesso.
Modré z nebe bych ti snesl.
Přísahám, že vážně
nerad jsem ti lhal.
Najednou to není fér.
Boku, já vím proč.
Víš to?
Já jsem holka z nižších sfér
a soucit vyhrál, kdo ví.
No, povídej dál.
Ne! Kdepak, ne.
Nebylo to ze soucitu.
Jsi skvělá. Je to proto…
protože…
Jsi nádherná, já dávno vím.
Ó Boku, ty jsi tak báječný.
S tebou být je krásné,
snad to cítíš, snad to víš?
S tebou být je krásné,
máme plán.
A víš co?
Jdem žít.
Co?
Jdem žít!
Jo!
Jsou všichni Tigelaarové tak hbití?
Vy.
Já?
A vy můžete pokračovat v tom, co tu děláte.
Jdi.
Madam Morrible, vy jste…
- Velice vás obdivuji a… - Už dost.
Magická hůlka?
Je to cvičná hůlka.
Cvičná hůlka? Pro mě?
Madam Morrible, jak vám mohu díkuvzdát?
Ze srdce toužím stát se čarodějkou.
Děkuji za vaši důvěru.
Vlastně ve vás žádnou nevkládám.
Byl to nápad vaší spolubydlící, ne můj.
Jsem zmatená.
Slečna Elphaba si přála, abych vás přijala do čarodějného semináře,
a trvala na tom, abych vám to řekla dnes večer, jinak skončí.
Elphaba, jo?
Ale proč?
Jsem čarodějka, nečtu myšlenky. Netuším proč.
Ale nemohu ji ztratit,
tak jsem tady.
Můj osobní názor je, drahá, že na tohle nemáte vlohy.
Snad mě přesvědčíte o opaku.
I když pochybuji.
Měla byste jí poděkovat. Právě dorazila.
Cože?
Co to má na sobě?
To je maškara.
Její klobouk je škaredózní.
Sledujte ji.
Co si myslí, že dělá?
Ona tančí?
Řeknu jen tolik,
že je jí úplně fuk, co si kdo myslí.
Jasně že není.
Jenom to předstírá.
Nechci to vidět.
Cítím se hrozně.
Proč?
Vždyť za to nemůžeš.
Omluv mě.
- Co to děláš? - Přestaň.
Ne.
To je dobrý.
Tančit a žít.
Oči nám září
a než přijde stáří, chcem víc letních dnů.
Ber každou šanci
a neúnavně tanči
životem svých
snů.
Tak počkat.
Tvrdíš, že tohle byla tvoje první párty?
Počítá se pohřeb?
Dobrý vtip!
Díky.
- Skoro jsem nezamhouřila oči. - Já taky ne.
Víš co? Pojďme si říct něco, co jsme nikomu neřekly.
Fajn, já začnu.
Fiyero a já se budeme brát.
Už tě požádal?
Ještě to neví.
Dobře.
A teď tvoje tajemství.
- Jaké? - Třeba…
Třeba
proč máš tu divnou zelenou lahvičku pod polštářem?
- Prosím, vrať to. - Co je to?
- Vrať to. - Odpověz.
- Vážně… - Vrať to!
Je po mé matce, toť vše.
Ale to není fér.
Já ti řekla fakt velkou věc.
Táta mě nesnáší.
Co?
To není tajemství.
Tajemství je,
že má dobrý důvod.
Je to má vina.
A co?
Že má sestra je, jaká je.
Když máma čekala Nessu,
táta měl obavy, že taky přijde na svět
- Zelená. - zelená.
Ze strachu nutil matku žvýkat skalník mléčný, dnem i nocí.
Jenže
kvůli tomu přišla Nessa na svět moc brzo
a její nožičky…
A má matka
už se neprobrala.
Nic z toho by se nikdy nestalo
nebýt mě.
Takže
je to má vina.
Cože? Ne.
Za to mohl ten skalník mléčný, ne ty.
Možná je to tvé tajemství, ale není to pravda.
Hele,
už je zítra.
A Elphie…
- Smím ti říkat Elphie? - Zní to oprskle.
- Já vím. Budu ti tak říkat. - No nevím.
Klidně mi říkej
Galindo.
Tak se jmenuješ.
Nehádej se.
Elphie?
Teď jsme kamarádky,
tak jsem se rozhodla ti pomoct.
Opravdu nemusíš.
Já vím.
Ta moje laskavost.
Já když někoho potkám, kdo málo štěstí má,
je to většina,
to vidím, kdo málo štěstí má,
vždy srdce mé trochu krvácí.
Vždy příkladně se zachovám,
já už jsem prostě taková,
mám plán, tak stůj.
Co dělat, to já vím.
A i když je to zlé…
Nevadí.
- Radši… Dobře. - Zase ti je nasadím.
Neboj, to půjde hned,
jak po másle.
Tak věř mi, já ti úspěch zaručím.
Vše vymyslím
a opravím.
Ty
budeš
proslulá.
Mou proměnou proslulá.
A všichni tě milujou,
kluci najednou
s tebou tajně flirtujou. Fuj.
Já vím, jaké boty vzít, vlasy upravit.
Tohle umět musíš, když chceš být
proslulá.
Ty můžeš být proslulá.
Tvá obliba bude růst, bude z tebe kus,
cestu máš však dalekou.
Tak se snaž,
vždyť pouze jen já jsem tvou zárukou.
Vždy analýza věci je mým základem.
Urazit tě nechci tímhle nápadem.
Něco mi říká: svoji kamarádku vem, život jí zlehči.
Málokdo je lepší
v tom, jak lze býti
proslulá.
Já vím, jak být proslulá.
Oblíbená můžeš být,
chci tě zachránit,
ať nemusíš být úděsná, jak jsi.
Tak užij si tu změnu, díky mně být proslulá.
Lá!
Lá lá, lá lá.
Ty budeš brzo proslulá.
To nebude fungovat.
Cože?
Elphie, takhle nesmíš uvažovat.
Celý tvůj život se změní, a to jen díky mně.
Jdeme.
Deprese když někým cloumá,
já mu řeknu: nebuď ňouma.
Oblíbenost, to je základ,
- Slez. - dám vám příklad.
Celebrity, králové či šéfové všech firem větších…
měli snad větší mozky?
- No, vlastně… - To má být vtip?
- Byli… - Proslulí.
Tak!
Vždyť lidi to milují.
Ten, kdo není oblíben, musí z kola ven,
každý oblíbit se dá.
Budeš velmi proslulá,
jak já.
Pojď sem.
Nejdřív vlasy.
Musíš je čechrat.
Dívej.
Šup, šup.
To by šlo.
A teď proměním tvůj prostý plášť, tvůj šat,
tvůj prostý svršek, fuk, v úžasnou plesovou róbu.
Róba.
No tak!
Dělej. Co je s tebou?
Róba!
- Vážně? - Chceš pomoct?
Ne! Nech si ten frak. Sluší ti.
Začneme něčím menším.
Až po vás, madam.
- Ukaž se. - Díky.
Možná
jen takhle.
Pěkně ti sedí k pleti.
Ladí k pleti.
Je to tak.
Páni, slečno Elphabo,
pohleďte.
Jste překrásná.
Musím jít.
Co…
Nemáš zač!
Pane jo.
Wow.
I když říkáš ne,
což je zábavné,
já tajně vím, že máš dar,
co nemá každý,
a oblíbenou máš se stát.
Lá lá, lá lá.
Lá lá,
budeš proslulá.
Však ne tak moc proslulá jak já.
- Ahoj, Elphabo. - Ahoj.
Ahoj, Elphabo.
Šup, šup.
Ne.
Ty galindovatíš.
To nemáš zapotřebí.
Pojďme do třídy.
- Dr. Dilly. - Tak mu říkáš ty.
- On mi říká… - Dillamond.
- Nemůže za to. - Tak ať.
Nemá horní řezáky.
Mám pro vás máky.
Teď ne, slečno Elphabo.
Prosím, všichni se posaďte.
Musím vám něco sdělit a čas mě tlačí.
Mí drazí studenti,
dnešek bude můj poslední den na Šizu.
Zvířata už zde nesmějí nadále vyučovat.
Cože?
Bez obav, slečno Elphabo. Zvládnu to. Já…
Studenti, zachovejte klid, prosím. Není důvod k panice.
O co jde? Co se děje?
Jdeme, kozle.
Hej!
To nesmíte dovolit.
Slečno Elphabo, bohužel nic nezmůžeme.
Mohou mi vzít práci,
- ale já budu mluvit dál! - Dr. Dillamonde.
Poslouchejte mě! Neřekli vám celý příběh!
Budeme tady v tichosti sedět?
To by stačilo, slečno Elphabo.
Jděte na místo.
Študenti…
Jsi v pořádku?
Váš nový profesor dějepisu si připravil speciální prezentaci.
Dobré odpoledne.
- Dobré odpoledne. - Dobré odpoledne.
V době, jako je tato,
se sluší a patří nejen studovat minulost,
ale hledět do budoucnosti.
Tohle je takzvaná klec.
Tento znamenitý vynález poslouží celé zemi Oz
a také pro dobro zvířat. Víte…
Když pro dobro, proč se třese?
Je šťastný, že je tady.
Výhodou umístění do klece v útlém věku je,
že lvíče se nikdy nenaučí mluvit.
Ale ne.
Rozměry klece se liší dle velikosti zvířete,
ale základní konstrukce je stejná.
Dívejte se.
Umíš si představit, že zvířata uvězní
a nenaučí se mluvit?
To nebohé lvíče se bojí.
Co s tím uděláme?
Promiň, „my“?
Někdo musí zakročit.
Hej. Ale, ale. Hej, no tak.
Co se děje?
Nevím. Naštvala jsem se a…
Fiyero, co to vyvádíš?
Jdeš se mnou?
Pojď.
UNIVERZITA ŠIZ
Hele.
Pospěš.
Pojď, hochu. Šup.
- To je ono. Šup tam. - Jo. Fajn.
Milosrdný Oze.
NALÉHAVÉ
ČARODĚJ ZE ZEMĚ OZ SMARAGDOVÉ MĚSTO
Já tě nechtěla vystrašit.
Proč vždycky musíš způsobit nějaký zmatek?
Nezpůsobuji ho, já jsem zmatek.
Jo, každopádně.
Snažíš se mi říct, že mám držet jazyk za zuby?
Co? Jen říkám…
- Že chci být taková? - Já…
- Že to chci tak moc řešit? - Já…
Můžu si za to sama, ale…
Pustíš někoho ke slovu?
Promiň.
- Já… - Můžu ještě jednu věc?
Klidně sis mohl jít po svých.
A?
Klidně dál předstírej, jak sebestředný a povrchní jsi…
Když dovolíš, nic nepředstírám.
Jsem sebestředný a krajně povrchní.
Prosím tě, to nejsi.
Nebyl bys tak nešťastný.
Fajn.
- Nestojíš o mou pomoc… - Stojím.
Proč jsi to vlastně udělala?
A proč jsi mě jediného neuspala?
Krvácíš.
Opravdu?
Tady.
Asi tě škrábnul.
Jo.
Možná mě škrábnul nebo něco.
Půjdu najít úkryt.
Pro něj.
- Vezmu to lvíče do bezpečí. - Jistě.
Fiyero!
Tvůj hlas,
tvůj smích,
něžný pohled
v očích tvých.
Přání jsou to odvážná.
Mohl bys být můj.
Já však nejsem tvá.
Já sním, doufám,
víc si zatím netroufám.
Sen, co hloupým se snad jen zdá.
Mohl bys být můj.
Já nejsem tvá.
Je to jen smyslů mých mámení,
nebo je to snad znamení?
Však trápení duše mé nezmírní
ani s pravdou setkání.
Ten hlas, ten smích.
Tak to končí v příbězích.
Krásná, přímo kouzelná.
On si vybral sám.
Já prohrávám.
To nejsem já.
Božínku!
Kryndapána, já měla hrozný strach.
Jen snít, doufat.
To, co bolí, přejde snad.
Mám malý sen, že jsem snad jen tvá.
Dívku, kterou znám,
ty máš tak rád.
To nejsem já.
Slečno Elphabo!
Okamžitě!
Tam!
Elphie, musíš být u toho. Honem.
Slečno Elphabo, konečně se mi ozval Čaroděj.
Hle!
- Ale kuš. - No tak.
To snad…
ELPHABA THROPPOVÁ
Pro tebe. Otevři ho.
„Jeho Čarodějnost, Veliký Čaroděj Oz,
tě tímto co nejslavonostněji zve
do svého paláce ve Smaragdovém městě.“
Počkat.
„Pozvánka je nepřenosná.“
Tohle je tvá šance se blýsknout.
Ovšem nejdřív se budeš muset osvědčit.
Osvědčit?
Dokázat svou hodnotu.
Drahá, tohle je čaroděj z Oz.
A když naplní touhy tvého srdce…
Ale osvědčit se? Jak? Já…
Ještě nejsem připravená.
Už dost té pesimystiky.
I já Čaroději musela předvést své schopnosti.
Najdeš cestu. Já ti důvěřuji.
Žádný strach, počasí je má parketa.
Hlavně ať nezmokneš.
Udělám deštník z dlaní.
Můj účes. Díky.
Ne když jsi na vrcholu slávy.
Nastupovat! Směr Smaragdové město!
Otče, to je Bok, psala jsem ti o něm.
Jistě. Guvernére Throppe, rád vás poznávám.
Tolik jsem o tobě slyšel.
Mou Nessarose si velmi považuji,
tak se o ni dobře postarej.
Samozřejmě.
Dobře.
Elphie!
Vlak už je tu.
A přivezl rozkošného vousáče, musíš ho vidět.
Co si bez tebe počnu?
Nepoznáš, že jsem pryč.
Máš Fiyera.
Kde vlastně je?
Nečekám, že se přijde rozloučit,
vždyť se sotva známe.
Já už ho taky skoro neznám.
Chová se jinak.
Je odtažitý a náladovatý.
A zamyšlený, což vážně nechápu.
Začalo to Dr. Dillamondem,
ale proč ho tak zajímá ten starý kozel?
Vida, přišel.
Drahoušku.
Jsme tady, zlatíčko. Pojď.
Ahoj.
- Elphabo. - Fiyero.
Přeju ti to.
Díky.
Ano. Oba ti to přejeme.
- Přemýšlel jsem… - Já vím.
nad tím lvíčetem a Dr. Dillamondem.
Často na ten den myslím.
Já taky.
Já též.
Já též, já též.
Myslím na to neustále.
Chudák Dr. Dillamond.
Až má člověk chuť
se ho zastat.
Vlastně, promiňte.
Vážení! Prosím! Chci vám něco sdělit.
Změním si jméno.
- Co? - Co?
- Jméno? - Ano.
- Jsi si jistá? - Ano.
Dr. Dillamond měl svůj kozlí způsob, jak vyslavoval mé jméno.
Ze solidarity
a abych vyjádřila své pobouření,
se od nynějška nebudu vyslavovat „Galinda“,
ale prostě
Glinda.
Tleskám!
- Je skvělá. - Úchvatná.
Tak odvážnivá.
Glinda!
Galinda už není. Ať žije Glinda!
Glindo, jsi úžasná!
Glinda!
Zlom vaz.
Vidíš? Tohle.
Co je to?
Klid, Galindo.
Teď jsem Glinda! Hloupost. Co mě to napadlo?
Nezáleží na jméně,
- všichni tě zbožňují. - To je fuk.
Já ho chci.
Přestože už mi nepřijde dokonalý.
Takhle se musí cítit ostatní.
Jak to snáší?
Nastupovat! Směr Smaragdové město!
Muž s knírem.
Honem, do vlaku.
AŤ JE ŠIZ HRDÝ!
Díky.
Jo! Milujeme tě!
- Ustupte od dveří! - Na viděnou!
PŘENÁDHERNOU CESTU!
Počkej! Promiňte.
Elphie, zapomněla jsem ti to dát.
Pa.
SMARAGDOVÉ MĚSTO
SNAD ZÍSKÁŠ, PO ČEM TVÉ SRDCE TOUŽÍ. GALINDA
- Pojeď se mnou. - Co?
Za Čarodějem.
Co to říkáš?
Nastup si, ujede ti vlak.
Nechci se vnucovat.
Na tom nesejde, pojeď.
Nemůžu, má to být tvoje chvíle. Pojedu.
Pouhý den.
Snad ti postačí. Snad ti postačí.
Pouhý den.
Pouhý den v tomhle městě, co září.
Stanice Smaragdové město.
Pouhý den tam, kde smaragdy září.
Pouhý den.
Tam,
kde smaragdy září.
Smaragdy září.
Město znám, celé kouzelně září.
Město znám, kde se nechodí spát.
V čítankách, snad i ve slabikářích
se o něm už píše. Tak poslouchej tiše,
co může ti dát.
Domy šplhají až do nebes.
- Obchody - chcem ještě dnes.
- Nákupy. - A víc.
Muzeí pár.
Tohle město je tak parádní.
- Zelené. - Jen pohlédni.
To město je pro nás dvě velký dar.
Já chci jen mít chvíli bláznivou.
Tak nespěchej a klid si dej
a zábavu si užívej
a všechno zlé nech pro teď za sebou.
Pouhý den v tomhle městě, co září.
Pouhý den vzpomínek mraky ti dá.
Pouhý den,
jeden den v kalendáři.
Než přijde stáří, chcem žít a zářit
a hodně se smát.
Poznejte naprosto skutečný příběh našeho Velikého Čaroděje Oz
v podání Ozvěn Oz.
Jen pojďte k nám, příběh dávný zazpívám.
Kdy Oz ještě měl své kouzelné Vědmy.
Kouzelné Vědmy,
ty nejmoudřejší z nás.
Čas všechny rány léčí, stejně tak i smích.
Na dávná kouzla zapomeňme,
psaná v tajuplné řeči
starých knih.
Knih kouzelných.
Věk moudrosti však přikryl led a mráz.
Už dlouhá léta vlastně nikdo z nás
v nich nedokáže číst.
Ale kouzelné Vědmy zanechaly proroctví.
Však jednou, kdy, to nevím.
To neví nikdo z nás.
Někdo mocný se tu zjeví,
kdo staré knihy přečte zas.
A Oz, co ztratil kouzla svá…
Najednou zpívá zvučně…
Hle!
Muž v balonu se k nám snáší z oblohy.
Možná je tu, aby naplnil proroctví,
ale dokáže číst v Grimmerii?
Ten muž, co o něm zvěsti jsou, je to snad on, kdo ví?
Ať onu knihu donesou,
ta nám odpoví.
Omaha.
Dokáže v ní číst! Je nejspíš
čaroděj.
Tak přišlo spasení
a vše je, jak má být.
Ať v Zemi Oz teď všude hudba zní.
Ať zní.
Kdo je ten muž, který Ozany v lásce má?
Kdo je ten mág,
bez něj by naše zem šťastná nebyla.
Ozané se jak v Ráji mají.
Svou lásku mu vyznávají.
On je tak úžasný, náš Čaroděj jasný.
- Pouhý den. - Kdo je ten muž, který
- Tam, kde smaragdy září. - Ozany v lásce má, všechno pro ně udělá?
- Pouhý den. - Kdo je ten mág, bez něj
- Vzpomínek spoustu ti dá. - by naše zem šťastná nebyla.
Nádherné město z dálky už září.
Svůj domov tu najdem,
my dvě jsme tandem.
A konečně můžeme říct,
že nejlepší
přátelství
pojí nás.
Tenhle den nádherný
má být
POZVÁNKA OD VELIKÉHO ČARODĚJE OZ
Už Čaroděj čeká vás!
náš!
Ahoj.
Elphabo Throppová.
Poslouchej mě.
Ty to zvládneš.
Dokážeš cokoli.
- Co je to za zvuk? - Nevím.
- Ne. - Ne. Jdeme, jdeme.
- Jdi, Elphabo, jdi. - Nechci.
Já jsem Oz.
Elphie.
Já jsem Oz, veliký a strašlivý.
Kdo jste vy?
A proč jste přišly?
Elphie. Řekni něco.
- A co mám říct? - Něco.
Odpovězte.
Jsem Elphaba Throppová,
Vaše Hroznosti.
A tohle je…
Elphabo, to jsi ty?
Elphaba Throppová?
Ten muž.
Elphabo Throppová.
Tak to jsi ty.
Přišla jsi.
Moc se omlouvám, nechtěl jsem tě vylekat.
Když jsem tam vzadu, nevidím lidem do tváře.
Jsem velice
rád, že tě pozná…
- Rád, že… Počkat, co je to? - Co?
- S dovolením. - Jistě.
Dobře, jen klid.
Pro tebe. Můj zvláštní hoste.
Drobná památka, ze které se můžeš navěky těšit.
Moc si toho vážím, Čarodějnosti. Děkuji.
A tohle je další nečekaný…
Ahoj. Jak se jmenuješ?
Glinda.
To „Ga“ nezněle.
Ahoj, Belindo.
Co si tak prohlížíš? No jo.
Já ti nevím. Zdá se mi to příliš.
Ale všichni něco takového očekávají.
A lidem musíte dát to,
co chtějí.
Stačí. Děkuji.
Ale když tě tohle tak zaujalo, něco ti ukážu.
Pohleďte na Oz budoucnosti.
Ano.
Nevím, zda tvůj zrak již spočinul
na té dlouhé klikaté cestě.
Vidíš ji?
Lidé potřebují nasměrovat.
Až ji postavíme,
kdokoli a kdykoli si vzpomene, že stačí jít po té cestě,
dál po silnici,
a dojde přímo ke mně.
Trochu jsem se zasekl
na tom, jakou barvu by cihly na silnici měly mít.
Tak jsem vykutil tuhle věc,
která umí tohle.
Elphabo, chceš to prubnout?
Jistě. Proč ne.
Co třeba zelená?
Žlutá.
Fialová?
Počkat. Vrať to, prosím.
Žlutá, vážně?
Jasně.
Žlutá jí sluší.
Ukažte.
A…
Silnice ze žlutých cihel?
Já nevím.
Hej, pojďte sem.
Pojďte sem na můj píseček.
Přistupte blíž. Sledujte.
Tady se nacházíme, a když to otevřeme, uvnitř…
Jste vy.
Ano, jsem to já.
Jsem to já.
Vím, že bych neměl,
ale jsem tak osamělý.
Nicméně, já ne…
Ta paměť.
Nemít hlavu na krku, tak bych
ji nechal někde v Mlaskalově.
Víš, co mi vyrobili? Na zakázku.
Je tvá.
Ne, vážně, nech si ji napořád.
Protože jednou, kdo ví?
Možná postavíme tvůj artefakt sem, hned vedle mého.
Jednou možná
budeš nazývat tuhle hromadu kamene svým domovem.
Elphie.
Je zelená.
No,
ale nemusí být.
Po tomhle tvé srdce touží?
Ne.
Mé srdce touží pomoci zvířatům.
Spoléhám na vás, že je v tom nenecháte.
Tušil jsem, že tohle řekneš.
A zcela souhlasím.
Páni, no to mě podrž,
skoro jako bychom se už dávno znali.
Takže mi rozumíte.
Teď jste mě velice potěšil.
No, to mi dělá radost, činit lidi šťastnými.
Já mívám srdce dokořán.
Vždy dobrým otcem být jsem toužil.
A ke všem v zemi Oz, co znám,
jsem jako k rodinám se znal, a rád
jim sloužil.
Ach, Elphabo, můj záměr dávno znáš.
Já vím, že vzlétnout výš teď velkou šanci máš.
My můžem růst. Ty dcera,
já zas otcem můžu být.
Co říkáš?
Přísahám.
Já srdce své ti
dám.
To by stačilo. Dobře.
Pryč s měsícem.
Není to…
- Ano. - Ano.
Madam Morrible, co tady děláte?
Drahá.
Nenechám si ujít tvůj okamžik.
Ani ty, jak vidím.
Já…
Neuvěřitelné.
Není to Grimmerie?
Ano.
Ta prastará kniha moudrosti, divotvorectví a zaříkadel.
Můžu si sáhnout?
Ne.
Počkat, počkat, počkat.
Možná není připravena.
Vyslovit kouzlo z Grimmerie je nadlidský úkol.
Něco o tom vím.
Pravda, nespěchejme.
Možná ji dnešek zmohl.
Ne.
Prosím.
Chci to zkusit.
Musím se osvědčit.
No…
Milosrdný Oze!
Otevřela se pro ni.
Kterým kouzlem začnete?
Věnovaly jsme se levitaci.
Levitaci? Zajímavé.
Víte, že tady Chistery…
Dámy, znáte se s Chisterym,
vůdcem mých Smaragdových stráží?
Moc mě těší.
Nechce to přiznat,
nerad o sobě mluví,
ale toužebně sleduje ptáky,
každé ráno.
Ptáky?
- Jak mu mám pomoct? Já… - Hele.
To jsou slova?
Zaniklý jazyk.
Zaniklý jazyk kouzel.
Nenech se odradit, když to nedokážeš rozluštit.
Drahá, já sama dokážu přečíst jedno dvě kouzla,
i po těch letech.
- Och, Elphie. - Dobrý Oze.
Co jsem říkala?
Chistery, není ti nic?
Chistery?
Je to součást proměny, drahá.
Součást proměny.
Vždyť ho to bolí.
Chistery.
Nekousej.
Veleozké.
Vážně jsi to dokázala.
Vždyť trpí.
Jak to mám zvrátit?
- Zvrátit? - Jak to zvrátím?
Kouzlo z Grimmerie nelze zvrátit.
Elphabo.
Ne. Ne!
Já věděla, že má tu moc. Já to říkala.
To je obdivuchvatné.
V to jsme doufali, oči na obloze.
Budou z nich úžasní špioni.
Špioni?
- Elphabo? - Ne.
Elphie?
Pravda, to je silné slovo.
Co „zvědi“? Budou létat po zemi Oz
a hlásit podvratná zvířata.
Podvratná zvířata? Co to má být?
Elphie, Čaroděj jistě má dobrý důvod.
To vy.
Vy jste za tím vším.
Kvůli vám se lidé obrací proti zvířatům.
Je to celé vaše vina.
Děláme to pro bezpečí lidí,
ve prospěch země Oz.
Víte to celou dobu.
Od našeho seznámení.
Nepřijdeš zkrátka, drahá.
- Musíš mi věřit. - Dost!
Elphabo,
když jsem sem přišel, panoval zde rozkol
a nespokojenost.
A tam, odkud pocházím,
všichni vědí, že nejlepší způsob, jak stmelit lid,
je dát mu opravdu dobrého nepřítele.
Když jste chtěl špiony, proč jste
si je nevyrobil sám?
Elphabo.
Mluvíš s Čarodějem ze země Oz!
Čtěte.
Kouzlete.
Čtěte!
- Elphabo. - Ne!
Nedokážete to.
Že ne?
Proto potřebujete tohle.
A taky špiony, zvířata v klecích a nepřítele.
Vy
nemáte žádnou moc.
Přesně tak.
Proto tě potřebuji.
Mysli na svou budoucnost, drahá.
Zpátky.
Elphie, poslechni je.
Prosím.
Dobrá rada, mladá dámo.
Poslyš, Elphabo,
když jako první věc dokážeš takový kousek,
to mě podrž. Neumím si představit…
A svou nabídku myslím naprosto vážně.
Domov pro tebe, pro mě,
a když tě to potěší,
i pro tvou kamarádku.
Vážně?
Proč ne?
Ne.
Elphabo.
Chceš si u mě šplhnout? Přiveď ji.
Elphie!
Slyšte.
Slyšte!
Komu záleží na bezpečí příbuzných,
zůstane věrný našemu Čaroději.
Může za to ta zelená!
Ať odsud neuteče!
Elphie, kam chceš jít?
Elphie, co to děláš?
Ne.
Elphabo, vrať se. Promluvíme si s nimi.
Elphie.
Co to děláš?
Už dost!
Stačí.
Elphie! Ach ne!
Stráže.
V paláci se skrývá nevítaný host.
Přiveďte mi ji!
Jdeme.
- Elphabo, co to děláš? - Poběž za mnou.
Kam? Ty ses snad pomátla.
To nemyslíš vážně.
- Dělej. - Kam chceš utéct?
Tam.
- Támhle! - Ta zelená!
- Nastup, rychle. - V žádném přípa…
Skoč!
Já, a skočit?
Rychle, skoč, Glindo!
Drž mě!
Dej mi ruku!
Honem. Chyť se!
Pryč!
Pusť tu nohu.
Pusť tu nohu!
Lidi, počkat!
- Pohyb! - Rychleji!
- Zaber! - Pomozte!
Hej! Ne!
Ne, ne, ne.
Elphie.
Přidej! Pozor!
Vystup!
Neohlížej se!
- Rychle pryč! - Pozor!
Tohle není dobré.
Elphie.
Elphie!
Uklidni se. Nech ho, ať ti to vysvětlí.
Jen přes mou mrtvolu.
O tomhle jsi přece snila.
Elphabo, tohle je nad naše síly.
Zkus prosím jednou zachovat klid
a přestaň tady vyšilovat.
Jsi doufám šťastná!
Snad si to užíváš.
Snad se v tom vyžíváš, jak ničíš, co je dobré.
To vůbec není moudré.
Jsi taky šťastná?
Snad si to užíváš.
Snad se mi zdá, jak tady poklonkuješ vlivným.
Jdeš směrem hodně divným.
Já tvoje plány dávno znám.
Snad se vše splní
teď nám.
Občané Oz!
Je zde nepřítel, který musí být nalezen a chycen.
Nevěřte ničemu, co řekne!
Ukradla naši Grimmerii.
Je to ďábel
zodpovědný za zmrzačení těch ubohých, nevinných opic!
To ne.
Její zelená kůže
je nepopíratelným vnějším důkazem pokřiveného charakteru.
Tato deformace,
ta odpudivost,
to je
zlá čarodějnice.
Nic se neboj.
Nemám strach.
To Čaroděj by se měl bát mě.
Elphie, dej na mě.
Řekni, že toho lituješ.
Pořád můžeš lehce vyhrát.
Čaroděj zná sílu tvou.
Může ti dát vše, po čem toužíš.
Já vím.
Ale já to nechci.
Ne.
Už vážně ne.
Nikdy víc.
Něco se vážně mění.
Úplně jiná jsem.
Už nejsem bázlivá
a spřádám si svůj vlastní sen.
Už žádné zaváhání.
Už nic, čemu ustoupím.
Já dávno znám svůj instinkt.
Když jsem svá,
je líp.
Už vím, jak dá se vznášet nad zemí.
Já vím, jak dá se vznášet nad zemí.
A prohrát odmítám.
To vše je nad síly tvé. Tvé plány jsou úplně hloupé.
Já už mám dost všech lidí.
Jen pouhé ovce jsou.
Vím, že mám poslání.
A neváhám, mám sílu svou.
Už dávno víru ztrácím.
Velké lásky hned se vzdám.
Já přísahám,
že raděj svobodu svou mám.
Já už se dávno vznáším nad zemí.
Všem zamávám, já se vznáším nad zemí.
A prohrát odmítám.
Jsou nahoře!
Elphie, co to vyvádíš?
Elphabo, prosím.
Dej na mě. Přestaň.
Jen ne to hrozoděsné levitační kouzlo.
Nevíš, s čím si zahráváš, prosím!
Dost!
No?
Kde máš křídla?
Možná nejsi tak silná, jak si myslíš.
Milosrdný Oze.
Připravit!
Teď!
Rychle.
- Nasedni. - Co?
Teď!
Znovu!
Víc!
Pojď se mnou.
Představ si, co dokážeme společně.
Náš cíl je blíž.
Jsme na dosah, náš cíl je blíž.
My budeme nejslavnější tandem, co kdy byl.
Glindo!
Snít je ve dvou snadné.
Když svou sílu najdem.
Jsme teď mnohem silnější.
Jen ty a já se vznášet nad zemí.
Ve dvou se krásně vznášet nad zemí.
My poletíme dál.
Jdeš se mnou?
Třeseš se.
Na,
obleč si tohle.
Jsi doufám šťastná.
Proč snít jen potají.
Já vím.
I tvé sny čekají.
Tvůj život plný štěstí
je tam kousek za rozcestím.
Jsi doufám šťastná v oblacích.
Přítele v tobě
chci mít.
Pohyb!
- Hej! - Chyťte je!
Za ní!
Nechte ji být.
- Nic neprovedla. - Nechte mě!
- Ne! - Chyťte je!
Elphie!
Ne! Ustupte!
- Elphie, dost! - To mě hledáte.
- Mě hledáte, jen mě! - Ne!
Jsem to já!
- Cos to zas provedla? - Ty hlavo zelená.
Utíkejte za ní a vzkažte jí, že smrdí.
Přestaň žvanit. Udělej, co říkám.
Mysli na budoucnost, drahá.
Dejte to pryč!
Jen výš!
Teď výška má mě chrání,
můžou mě hledat dál!
Já poznat Západ toužím.
Vzlétnout výš teď velkou šanci mám.
Chci létat jen tak sólo.
Ne, nejsem jednou z vás.
Pryč s tím, co tíží.
Chci být volná jako pták.
Už vím, jak krásně se vznášet nad zemí.
Já vím, jak dá se vznášet nad zemí.
A starým časům sbohem dám.
Můj cíl je blíž.
Občané Oz!
Mezi námi je nepřítel, musí být nalezen a chycen.
Nevěřte ničemu, co řekne!
Ukradla naši Grimmerii.
Guvernére!
Je to ďábel.
Můj cíl je blíž.
Její zelená kůže
je zcela nepopíratelným důkazem pokřiveného charakteru.
Tato deformace,
ta odpudivost,
- to je… - Honem!
Můj cíl je blíž!
zlá čarodějnice.
A nikdo z té země Oz,
ani Čaroděj a jeho moc
mě nezničí, já mám svůj plán.
- Jsi doufám šťastná! - Čarodějka krutá! Zabít!
- Mám svůj plán. - Netruchlíme pro zlé.
Překazíme její
Plán!
plán!
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
ČARODĚJKA PRVNÍ ČÁST
České titulky: Jan Vieweg