Voi toți cei care mă ascultați...
Vă dați seama că inamicul declarat al lumii libere este comunismul.
Azi, în patru iunie 1953, la locația de testare din Nevada...
un dispozitiv termonuclear a fost...
SINGURA MEA IUBIRE
O căsnicie puternică e unul dintre cele mai minunate lucruri din lume.
SALUTĂRI DIN NEW YORK
SALUTĂRI DIN BOSTON MASS.
Iar acum, prieteni, un nou șlagăr printre suvenirurile mele...
urmat imediat de "God Bless America" de Connie Francis.
CINĂ CONGELATĂ INSTANT
FRIPTURĂ DE VITĂ ÎNCĂLZIȚI ȘI SERVIȚI
SALUTĂRI DIN SAINT LOUIS, MISSOURI
SALUTĂRI DIN ALBUQUERQUE
SALUTĂRI DIN CALIFORNIA
Hei, băiete.
Nu pune mâna pe mașină, da?
Dacă aș fi ieșit din salon în acel moment...
nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
Ar trebui să fii la școală. Dispari.
Dar nu am plecat și nimic nu a mai fost la fel după aceea.
Asta cât costă?
Asta?
Încă vreo 50 de ani de livrat ziare, fiule. Atâta costă.
Iar asta ar veni la...
3.500. Mulțumit? Acum șterge-o!
Presupun că ați lăsa din preț dacă aș plăti în numerar.
Banii sunt legitimi, domnilor.
- L-ai auzit. Nu te amesteca. - A, da.
Poate băiatul și-a omorât părinții. Dar pentru Mickey, o vânzare e o vânzare.
Tăceți amândoi.
Ai cinci minute să explici înainte să chem poliția, băiete.
Mă numesc George Devereaux.
Am 15 ani. Trăiesc în Upper West Side cu părinții mei și fratele vitreg.
Azi după-masă...
mama s-a întors acasă cu o zi mai devreme dintr-o excursie la mare.
Doamna Devereaux. Nu vă așteptam decât mâine.
O doamnă niciodată nu trebuie să facă ce așteaptă alții de la ea, Henry.
Căsnicia părinților mei nu e chiar impecabilă.
Sfinte Sisoe.
Da.
Tatăl meu e dirijorul unei trupe.
În mod normal, este mai bine îmbrăcat.
Numele lui de scenă e Dan Devereaux. Poate ați auzit de el.
Deși numele adevărat e Dan Hamilton. E din Paris, Texas...
nu Paris, Franța.
A făcut mulți bani de pe urma unei melodii pe care a scris-o...
Unica mea dragoste
Singura chestie mai țipătoare decât aranjamentul ei, e ironia ei.
Tatăl meu e un artist cu toate calitățile și slăbiciunile implicite.
Dan, două minute.
Vin.
Pe cât de mult viața tatălui meu se bazează pe improvizație...
pe atât viața mamei e ghidată de un mare număr de aforisme.
Zicători. Ca de exemplu...
Ceea ce faci cât timp ești într-o cameră...
nu e niciodată la fel de important că felul în care intri sau ieși din ea.
Te rog. Nu te ridica.
- Nu e ceea ce pare. - Chiar așa? Ce pare, fetițo?
Danny!
Sigur că e ceea ce pare, Sherry. Soția mea nu e o idioată, pentru Dumnezeu.
Mulțumesc, iubitule. E cel mai drăguț lucru pe care mi l-ai zis tot anul.
Uite. Lasă-mă să te ajut.
Știi, chiar nu ar trebui să porți culoarea asta.
Te face să arăți ca o vagaboandă.
Dar ce zic? Ești o vagaboandă.
Hei. Ce faci cu valiza aia?
- Te părăsesc. - O, Doamne, iubito.
Haide. Știi că nu mă vei părăsi.
Niciodată să nu contrazici o femeie cât timp ești în chiloți.
Te pune într-un mare dezavantaj.
Îmi pare rău. Iubito, chiar îmi pare rău. Știi că fac chestiile astea prostești.
Dar nu înseamnă nimic. Fără supărare, Sherry. Sherry?
Haide, iubito. Fi realistă.
Unde te-ai duce? Ce ai face?
- Unde e pașaportul meu? - O, la naiba. Du-te atunci.
Părăsește-mă. Oricum nu am nevoie de tine aici.
Tot ce faci e să mă încetinești și să-mi cheltui banii.
- Și toată lumea știe asta. - Ce ușurare pentru tine, atunci.
- Ce se va întâmpla cu băieții? - Băieții?
Da. George, Robbie. Băieții.
- Îți aduci aminte de ei? - Unde sunt?
- Sunt la școală, doamnă Devereaux. - De ce?
- Îi voi lua cu mine. - Pentru ce?
- Ca să-i cresc. - Tu?
Doar nu crezi că îi voi lăsa aici cu unul ca tine, nu?
Hai lasă-mă. Ești o mamă groaznică.
Îmi iubesc copiii.
Și ce? Îmi iubesc copiii și sunt un tată rău.
- Bernice? - Da doamnă?
Sunt o mamă groaznică?
Nu e locul meu să zic, doamnă Devereaux.
Dar dacă vreți să știți adevărul...
Așa.
Drace. Du-te atunci. Ia și copiii. Ce-mi pasă mie?
După zece minute, mama ne-a scos pe mine și pe fratele meu de la școală.
La naiba.
Îmi pare rău doamnă Devereaux, dar băieții dumneavoastră nu mai merg la școala asta.
Sigur că nu.
Îmi pare rău domnule Connors. Sunt foarte supărată.
- Merg la... - Radford.
Radford. Desigur.
Merg la Radford.
Unde e Radford?
ȘCOALA RADFORD
Fratele meu Robbie juca Lady Macbeth în piesa de teatru scoțiană.
E atât de frumos să vezi că mai există domni adevărați.
Mulțumesc.
Juca Lady Macbeth?
În vremea lui Shakespeare, toate rolurile feminine erau jucate de bărbați.
Sigur. Știam asta.
Aceștia sunt toți banii, doamnă Devereaux.
- Și toate bijuteriile. - Desigur.
Ce e în pânza aceea?
- Voi lua și asta. - Asta e tot, doamnă Devereaux?
Asta e tot. Mulțumesc.
George, iubitule.
Vreau să iei banii ăștia și să mergi să ne cumperi un automobil.
O mașină? De ce? Unde e tata?
Toate la timpul lor. Avem nevoie de o mașină.
- Ce fel de mașină? - Ce fel ți-ar plăcea?
- Mie nu-mi trebuie mașina. - Un Jaguar.
Gust admirabil, ca de obicei, dragule.
Dar ne trebuie ceva mai practic.
Un Chevy?
Poate nu chiar așa de practic.
Așa că iată-mă și aceea e mașina pe care o vreau.
Nu e chiar așa de simplu, fiule.
E vreo problemă, George?
Luați loc doamnă Devereaux.
Vă mulțumesc, Fred.
- Pot să vă zic Fred? - Desigur.
- Cât costă mașina pe care o vrem? - 3.500, doamnă.
- Dă-i banii domnului, George. - Nu așa se face mamă.
Ce nu se face așa?
Fiul dumneavoastră vrea să spună că îmi oferiți mai puțin, după care negociem.
Bine.
1.000 de dolari.
E foarte distractiv.
Ce?
E cam puțin, mamă.
- Oferiți-mi 2.500. - În regulă.
2.500.
- Nu. - Cum adică, nu?
Tocmai ați zis, "Oferiți-mi 2.500".
Pot să v-o vând cu 33, doamnă Deveraux, dar nu pot să scad mai mult.
2.700.
3.275.
2.950, Fred, ori dispărem mai repede decât o pisică în ploaie.
Și tata? Ce zice de toate astea?
Tatăl tău ne-a trădat și nu mai vreau să-i aud numele niciodată.
Și dacă te-ai căsători din nou cu tatăl meu?
Odată a fost o aventură. De două ori ar fi perversiune.
Nu poți să îndepărtezi un copil de la tatăl său în felul ăsta.
Întreabă orice psiholog. Un băiat are nevoie de influența tatălui.
- Pentru asta există telefonul. - Nu merg.
- Cine va conduce mașina? - Robbie știe să conducă.
Robbie nu are personalitatea necesară pentru condus.
- Sunt prea sensibil. - Ești prea plin de rahat, asta ești.
- George! - Atunci poți conduce tu.
Nu s-ar cuveni să conduc eu.
Suntem în 1953, mamă. Femeile votează acum.
Fumează. Merg chiar și la baie singure.
Începi să devii foarte bădăran, iubitule.
Influența tatălui tău, desigur.
Frumoasă mașină.
Singurul motiv pentru care cedez...
e pentru că știu că ne vom întoarce într-o săptămână.
E timpul pentru medicamentul fiului dumneavoastră, doamnă.
Bernice ți-a adus medicamentul, George. Ia-l.
- Nu e medicamentul meu. - Nu-mi pasă al cui medicament e.
Unul dintre voi să-l ia odată și să mergem.
La revedere, Bernice. Îmi vei lipsi.
Ai vreun sfat de rămas bun pentru noi?
Da. Eliberați frâna de mână.
Te rog să nu ne omori.
Mama mea era hotărâtă să-l învețe minte pe tata...
chiar dacă asta însemna să ne omoare pe parcurs.
Cu asta în minte, a sugerat să ne plimbăm cu mașina prin oraș o oră...
să mă poată învăța tot ce știa ea despre condusul mașinilor...
ceea ce nu era mult.
George, aproape m-am înțepat.
- Vrei să conduci? - Ăsta a fost un stop minunat.
Ești un talent natural, iubitule. Cred că suntem gata de plecare.
Undeva anume?
- Boston. - Boston?
- Pentru cât timp? - Ei bine, cu puțin noroc, pentru totdeauna.
Ce vom face în Boston?
Vom începe o viață nouă.
Ne vom distra, asta vom face.
Draga mea prietenă Julie Harper trăiește acolo.
- Bette Davis s-a născut în Boston. - Boston e un oraș foarte elegant.
E plin de muzee și universități.
- Petreceri cu ceai. - Exact.
Accelerează, iubitule.
Apasă pedală.
- Ce ai făcut adineauri? - M-am uitat în oglindă retrovizoare.
Niciodată să nu te uiți în oglindă retrovizoare, iubitule.
Nu are nici o importanță ce e în spatele tău.
Nici nu știu de ce se pun alea acolo.
Uită-te încotro mergi și prefă-te că nici nu e acolo.
- Ai înțeles? - Da doamnă.
Acum mergi.
Întreaga călătorie până la Boston, mama și Robbie...
și-au plănuit aventurile care vor urma.
În jurul Hartford-ului, euforia a început să sune puțin forțat.
M-a făcut să mă gândesc. Până când ajungem la Boston...
va proclamă că toate astea au fost o mare neînțelegere...
și îmi va zice să mă întorc și să conduc înapoi la New York.
Dar nu a făcut asta.
Vom sta aici până când Julie se întoarce din croazieră.
- Mamă, nu e locul ăsta puțin... - Puțin ce?
Nu crezi că ar trebui să ne economisim banii?
Sigur că nu. Ce idee neplăcută.
- Scuze. Îmi pare rău. - O, Doamne.
- Sunteți bine? - Îmi pare foarte rău.
- O, Dumnezeule. Ann Devereaux. - Wallace...
- Ann Devereaux. - Wallace McCallister!
Wally e un admirator vechi de-al meu și e divorțat.
Cândva m-a cerut în căsătorie.
A încercat să se sinucidă când l-am refuzat. Fără succes, desigur.
Minunat. Merită o a doua șansă.
Ei, dacă așa vrei să pui problema.
Deci, asta e imaginea pe care o căutam, Robbie?
Încerc să găsesc un echilibru între Dorothy Malone și Donna Reed.
- Încearcă-l pe acesta. - Sunt în mâinile tale, iubitule.
- Ești ca și un prădător. - Doar iau cina cu un prieten vechi.
Ca și peștele-pescar pe care l-am studiat la biologie.
Niciodată să nu compari o femeie cu un pește...
sau cu orice animal cu solzi, de fapt.
Uite. Încearcă-le pe acestea.
Sunt perfecte.
Suntem nou-veniți aici, iar Wallace e un domn respectat...
al cărui prietenie ne va ajuta să ne afirmăm în comunitate.
Am sentimentul că toate astea se vor întoarce să te lovească în față.
Prostii. Toate se rezolvă cu bine.
Întotdeauna.
Ce?
Wallace, nu te-ai schimbat deloc.
Mulțumesc.
Doamne, Ann.
De ce nu ne putem întoarce...
la cum erau lucrurile în trecut?
Câteodată, soarta ne oferă o a doua șansă.
E ceva în neregulă?
Lucrurile sunt...
Nu-mi merge bine, Ann. Lucrurile stau prost.
Ei da, divorțul e o experiență teribilă.
Dar câteodată, lucruri bune pot ieși din încercări ca ale noastre.
Nu vorbesc despre divorț. Vorbesc despre... afacerea mea.
- Afacerea ta. - Da.
Am avut ceva probleme și am nevoie de bani.
Mulți bani și repede.
Vorbește mai încet.
Din cauza asta am vrut să te văd în seara asta.
Poți să-mi împrumuți niște bani??
Să ce?
75.000 ar rezolva problema.
- Dolari? - Bine, 50.
Cincizeci. Și ți-i dau înapoi până la sfârșitul lunii, jur pe ce am mai sfânt.
Nu se cuvine să-mi ceri mie bani.
Se cuvine? Se cuvine la naiba!
Sunt lefter, dragoste! Lupii se învârt în jurul meu.
Stau la rând așteptând să rupă bucăți din fundul meu...
mai mari decât friptură pe care ai mâncat-o!
Scuze. Îmi pare rău.
Te rog să mă scuzi până îmi pudrez nasul.
Bine.
Toate se vor rezolva cu bine, George Devereaux.
Vei vedea.
Nu e politica firmei să oferim credit clienților pe care nu-i cunoaștem.
E politica firmei să permită să fie jefuiți clienții așa la vedere?
- Doamnă, vă rog. - Ascultați, eu sunt victima aici.
M-am întors de la toaletă și am descoperit că mi s-a furat tot din poșeta.
Doamnă, tot ce știu e că trebuie să plătească pentru această masă cineva.
Credeți-mă, am plătit deja.
Doamnă? Vă pot ajuta cu ceva?
Dar cine sunteți, cavaleria?
Henry, am eu grijă de asta. Harlan.
Harlan Williams.
Ne-am întâlnit la petrecerea de Crăciun de anul trecut, al lui Julie Harper.
Da, desigur. Harlan. Adică, Colonele.
De ce poartă uniforma aia tot timpul?
Nu i-a spus nimeni că s-a terminat războiul, pentru Dumnezeu?
Acum că el și mamă sunt logodiți, fac pariu că ne va trimite la școala militară.
Nu pot să sufăr cum îmi zice Georgie băiete tot timpul.
Nu pot să sufăr cum mă plesnește pe spate tot timpul...
ca și cum ar încerca să-mi scoată o bucată de carne din gât, sau așa ceva.
Dacă îmi atinge părul încă o dată, îl omor.
Holden Caulfield i-ar spune ce crede cu adevărat despre el.
Holden urăște oamenii falși mai mult decât orice.
Holden Caulfield e un personaj fictiv, George.
Te gândești vreodată să te întorci la tata?
E tatăl tău, nu al meu.
Cum era tatăl tău?
Am văzut o poză de-a lui odată. Purta pantaloni prea scurți.
Crezi că mama e nebună?
Nu pot să-mi dau seama. E singura mamă pe care o am.
De fiecare dată când se arată o imagine cu un comunist, la școală...
întotdeauna poartă o șapcă de lână și conduce un tractor.
Asta pentru că Stalin a omorât toți designerii.
Pentru asta luptăm împotriva comunismului, băieți.
Pentru că suntem o țară bazată pe individualism.
- Nu, George? - Da, domnule.
La naiba, dacă ar veni la putere comuniștii...
toată lumea ar purta aceleași haine.
Fiecare stradă ar avea aceleași magazine...
indiferent de orașul în care te-ai afla, fiecare la fel ca și celălalt.
Pentru asta luptă și mor băieții noștri...
pentru ca asta să nu se întâmple.
Am zis ceva amuzant, George?
Nimic, domnule.
Nu râdeau de tine, iubitule. Râdeau cu tine.
Cu ce era de râs, George?
- Cred că exagerezi, dragule. - Să nu-mi zici că exagerez.
De ce sunt chiar așa al naibii de amuzant, George?
Îmi pare rău. Cred că sunt extenuat.
Probabil e doar oboseală după luptă, domnule.
Îmi pare rău, Georgie băiete.
Alo? Cine e?
Nicky, tu ești? Alo?
Scumpo, e miezul nopții la naiba.
Închide.
Tată, e...
Ai găsit ceva interesant?
- Nu, domnule. Noapte bună, domnule. - Stai jos.
- Trebuie să plec. - Stai jos.
Stai jos.
Te închipui bărbatul familiei, nu-i așa?
- Fratele meu e mai în vârstă. - Robbie e... Ei bine, să zicem...
că Robbie probabil nu va ajunge să fie bărbatul familiei nimănui.
- Mă voi căsători cu mama ta. - Știu.
Asta mă va face bărbatul familiei.
E ca și la câini, vezi?
În fiecare haită, există un conducător al haitei.
Tu ai fost acest câine până acum.
Acum eu voi fi câinele alfa.
Și există întotdeauna câinele care provocă la luptă conducătorul.
Lucrurile pot deveni destul de neplăcute până ce unul dintre ei câștigă.
Fiule, te poți lupta cu mine...
dar îți garantez că vei pierde.
Înțelegi?
Ham-ham, domnule.
Și ce va purta Harlan la nuntă?
Uniforma, presupun.
- Doarme și noaptea în chestia aia? - George!
Nu îți frânge inima?
Ar trebui să le cumpărăm ceva.
Ce idee drăguță.
- Cât ar trebui să cheltuim? - Cât ți-a dat Harlan?
- 500 de dolari. - Cheltuiește-i pe toți.
Nu pot, George.
Banii ăștia trebuie să ajungă pentru mâncare, muzică și flori.
Iar înainte de asta, e o repetiție de nuntă.
Uită-te la ei, mamă.
Vrei să-mi spui că ai cheltuit toți banii pe care ți i-am dat...
pe o grămadă de copii schilozi?
N-am putut să mă abțin.
Trebuia să-i fi văzut, dragule. Erau atât de fericiți.
Nu-mi pasă dacă se răhățeau clopote de nuntă.
Ai furat 500 de dolari de la mine.
Nu ți i-am furat, ți-i voi da înapoi.
Cum vei face asta? Cum mi-i vei da înapoi?
- Cum? - A fost ideea mea.
Nu a fost ideea ta.
Pun pariu că a fost ideea ta, rahatule ce ești.
A fost ideea mea și nu-i zice așa.
Îi zic cum dracu' vreau să-i zic. Acum dă-mi colierul ăla înapoi.
- Despre ce vorbești? - Cel pe care îl porți.
Colierul de perle pe care ți l-am dat. Dă-mi-l.
De ce?
Îl returnez contra banilor pe care mi-i datorezi. Dă-mi-l.
Nu ți-l dau.
Dă-mi al dracului de colier! Dă-mi perlele alea afurisite!
- Las-o în pace! - Vino aici!
Dă-mi perlele alea afurisite! Mă auzi, femeie?
Las-o în pace!
Îți ordon să-mi dai perlele alea în momentul ăsta!
La naiba, oprește-te! Oprește-te!
Dacă îmi atingi băiatul încă odată...
fiu de cățea mizerabil, te omor!
L-ai sărit în spate?
RESTAURANT
Fratele tău a fost atât de curajos.
Mergem acasă acum?
- Știi că nu putem face asta. - De ce nu?
- Pentru că tatăl tău nu mă iubește. - De ce nu?
Ei bine, va trebui să-l întrebi pe el.
- Nu mai avem bani, așa-i? - Avem bani din belșug.
Câți?
Destui să ne ajungă până îmi găsesc pe cineva.
- Adică un soț? - Și un tată.
Te îngrijorează că ultimul pe care l-ai ales s-a dovedit a fi un psihopat?
Deci, unde e următorul loc de pe hartă?
Unde e harta aceea?
Ce e asta?
- E a mea. - Ai grijă, George.
Îți răspunde vreodată?
Unde să-mi răspundă? La Howard Johnson?
Ce ai de spus tatălui tău, oricum?
Multe chestii.
- Ca și? - Chestii de bărbați.
Femei, arme, pescuit la copcă.
Femei.
Ce știe tatăl tău despre femei n-ar umple o carte poștală.
Mulți cartofi, dar nici o bucată de carne.
Hai să mergem.
Unde de data asta?
Uite, aici.
Următoarea oprire a fost Pittsburgh.
Ni se terminau banii, iar mama știa...
că dacă nu-și găsește un soț repede...
va trebui să-și lase mândria la o parte și să se întoarcă la New York...
ceea ce mi-ar fi convenit.
Aproape m-am căsătorit cu un bărbat în orașul ăsta.
Aproape te-ai căsătorit cu un bărbat în fiecare oraș.
Sarcasmul e refugiul nemernicilor.
- Gene Kelly s-a născut în Pittsburgh. - Acum mă simt mult mai bine.
Apartamentul 203.
- Nu e așa de rău. - Da, uite. Podele de la perete la perete.
Asta e mașina ta?
Da. E un Cadillac Eldorado.
Știu ce e.
Cum de stați aici dacă sunteți așa bogați?
Nu suntem bogați.
Oricum, mama ta e drăguță. Ăla e părul ei?
Al cui să fie?
Adică, e culoarea ei naturală?
Cred că da.
Multe femei își vopsesc părul.
Eu nu.
- Ce faceți aici? - Mama își caută un soț.
- Cineva anume? - Se pare că nu.
- Unde e tatăl tău? - E dirijorul unei trupe în New York.
Ca și Ricky Ricardo?
Da. Da, ca și el.
Hei, Bud.
Lucy și micul Ricky s-au mutat în vecini.
El e fratele meu, Bud.
Bud nu e prea vorbăreț.
Bună.
Frumoasă mașină doamnă.
Mulțumesc.
Automobilul este considerat un simbol al sexualității latente.
Câteodată a celei masculine, câteodată a celei feminine.
Aripioarele sunt deseori comparate cu liniile unei fuste ridicate...
stopurile cu un organ sexual.
Eu personal cred un Cadillac e feminin.
Dacă aveți vreo problemă cu ea, v-o repar.
O ducem la un ginecolog.
Alea au fost cele mai multe cuvinte zise de Bud vreodată cu o singură ocazie.
Poate chiar în întreaga lui viață pusă laolaltă.
Se numește cină la TV.
Asta pentru că are gust de TV?
Vine în pachetul ăla micuț și practic se gătește singură.
Poate ar putea să se și mănânce. De ce nu ieșim?
Nu. Suntem săraci acum.
Va trebui să ne lăsăm de școală și să începem să muncim în uzinele de oțel.
Îmi plac bocancii pe care-i poartă.
Avem bani din belșug. Îi economisim, atât tot.
Și eu mă gândeam că ar fi frumos să stăm jos...
și să împărtășim unul cu celălalt ce am făcut de-a lungul zilei.
Ca și o familie adevărată.
- Cine are niște vești bune de împărtășit? - Eu.
Am primit rolul principal în piesa de la școală.
- Ce bine. Deci, pe cine joci? - Othello.
E minunat.
Chiar crezi că e o idee bună să-ți începi viața în Pittsburgh ca și un negru?
Ei bine, am niște vești bune.
M-am întâlnit cu Oliver Pearson ieri la Kaufmann.
- El cine e? - E un vechi admirator de-al meu.
M-a invitat la teatru vineri seara.
Familia sa fabrică mașinile de cusut Pearson.
E tatăl tău ideal, Robbie.
Cu mine nu merge așa.
Sunt doar minciuni, ce zic ei acolo.
Totul e rahat.
- Nu e rahat. - Clar că e.
Pot să-ți spun cum se va termina fără să mă uit.
Personajul negativ va muri...
iar băiatul frumos și fata frumoasă...
vor ajunge să se îndrăgostească.
- Chiar așa? - Sigur că da.
Așa se întâmplă întotdeauna. Pentru asta plătesc oamenii.
Poate.
Îi face pe oameni să se simtă mai bine.
Îi face să creadă că totul se va rezolva cu bine.
Toată lumea căuta visul american, dar e pariul fraierului.
Nu-i așa.
Știi, lucrurile pot stă prost câteodată...
dar la sfârșit, toate se rezolvă.
Așa se întâmplă întotdeauna.
Ei, da?
Cine zice asta?
Oamenii.
Știi, pentru cineva din New York, ești destul de prost câteodată.
Domnul Lomax de la 2-C mi-a zis că-mi dă doi dolari dacă îi arăt sânii.
- Așa a zis? - Crezi că ar trebui s-o fac?
Nu știu.
Ai văzut vreodată... sâni?
Sigur. Una.
Ai văzut un sân?
Adică o dată. Am văzut câțiva o dată.
- Câțiva? - Doi.
Am văzut doi o dată.
- Vrei să-i vezi pe ai mei? - Cine, eu? Acum?
Așa poți să-mi zici dacă tu crezi
că ar trebui să-i cer domnului Lomax mai mulți bani.
În regulă. Sigur, da.
Ești gata?
Deci cum arată?
În regulă. Bine.
Desigur, nu prea am cu ce să-i compar, dar...
nu cred că ar trebui să-i arăți domnului Lomax.
De ce nu?
Ești mai presus de asta.
Dacă îți spun ceva, promiți să nu râzi?
- Nu voi râde. - Te iubesc.
De ce nu-l suni pe tata să-i ceri niște bani?
În visele tale.
Atunci voi merge la New York și îi voi cere eu.
Nu avem nevoie de ajutorul acelui om.
Și nu l-aș accepta și dacă am avea nevoie.
Uite. Ia-l pe acesta.
Mulțumesc, iubitule. Perfect.
Nu-ți face griji. Vă voi găsi un tată, băieți.
Avem tați, îți aduci aminte? Tu ești cea care nu are soț.
- Atunci voi găsi și unul din aceia. - Cum?
Nimeni nu e destul de bun pentru tine.
Nu contează ce se întâmplă în viețile noastre...
trebuie să păstrăm anumite standarde.
Te-ai gândit vreodată că poate tu nu corespunzi standardelor lor?
Și care ar fi alea?
Poate nu ești destul de inteligentă pentru ei.
Crede-mă, George.
O femeie nu pare niciodată mai inteligentă în ochii unui bărbat...
decât când îl ascultă.
"SUNĂ-MĂ DOAMNĂ"
A fost o seară minunată.
Știi, Ann, ești o femeie frumoasă.
Mulțumesc, Oliver.
Vino cu mine acasă.
Nu pot.
Îi am pe băieți.
Își poartă ei singuri de grijă.
Mi-ar plăcea mie.
Nu, serios, ar trebui să plec. M-am simțit foarte bine.
- Și poate... - Poate...
- Oliver, te rog, nu. - Hai, iubito. Nu fi așa pudică.
Oliver, nu! Am zis oprește-te!
De ce dracu crezi că am ieșit cu tine?
Pentru conversație? Doamne. Pleacă.
Dispari de-aici!
600 de dolari.
Au fost ai bunicii.
Toate obiectele de aici au aparținut bunicii cuiva, doamnă.
- Bună ziua, doamnă Devereaux. - Bună, Bud.
Sunteți departe de casă.
- Da, așa e. - Arătați foarte frumoasă azi.
Îți mulțumesc, Bud.
Nici nu știi cât de mult aveam nevoie să aud asta.
Pot să vă duc acasă??
Mai trebuie să cumpăr câte ceva, dar îți mulțumesc.
Vreți să ieșiți să bem ceva împreună mai târziu?
Nu în seara asta, dar poate altă dată.
Da, poate.
Bud a văzut-o pe mama ta ieșind de la un amanet.
Și?
Ți-am urmat sfatul.
I-am zis domnului Lomax că nu îi voi arăta sânii.
I-am spus că îi arăt degetul pentru 25 de bani.
Haide.
VINE LA PITTSBURGH DAN DEVEREAUX ȘI TRUPA SA
Vii sau nu?
Charlie Currell e unul dintre cei mai vechi și dragi prieteni ai mei.
- Ce are? - Nu are nimic.
E tot așa frumos ca întotdeauna și e încă interesat de mine.
- Aș putea trăi aici. - George?
Promite-mi că nu vei spune nimic să mă faci de rușine azi.
- Promit dacă și tu faci la fel. - Am așa un sentiment bun.
- Cum arăt? - Întotdeauna ești frumoasă.
George, cum arăt?
Coaptă.
Unde e tipul ăsta?
- Credeam că abia așteaptă să te vadă. - Charlie are alți oaspeți.
Nu-i putem monopoliza timpul.
De ce nu mergeți să socializați?
Ador să socializez.
Astea sunt bune. Nu le pune pe cele moi în buzunar că le strivești.
- Vă distrați bine domnilor? - O, da.
Foarte bine. Știi, joc rolul unui negru în piesa de la școală.
- Chiar așa? - Othello.
Maurul nobil.
Într-adevăr. Poate îmi dai câteva sugestii pentru personaj.
Cu plăcere.
Cineva ar crede că a fost un...
Ann!
Scuzați-mă un minut. Trebuie să vorbesc cu o femeie frumoasă.
- Annie. - Bună, Charlie.
Văd că ai găsit locul.
Tot ce a trebuit să fac e să caut cea mai mare casă din oraș.
- Bună. - Iar ei sunt băieții tăi probabil.
- Așa e. - Vă simțiți bine băieți?
- Da, domnule. - "Da, domnule".
Nu-mi palce cum sună. Mă face să mă simt bătrân.
- Tu nu vei fi bătrân niciodată. - Charlie.
- Harry spune că nu pot să conduc MG-ul. - Da, pentru că nu poți.
Iubito, aș vrea să ți-o prezint pe una dintre cele mai vechi și dragi prietene.
Ann, ea e Nancy. Nancy, Ann.
- Îmi pare bine să te cunosc, Nancy. - Mama mea purta mănuși ca astea.
Ei bine, mama ta a fost probabil o doamnă foarte elegantă.
Cu asta se ocupau femeile din generația ei.
Câțiva dintre noi mergem la dans în seara asta.
- De ce nu vii cu noi? - Îi am pe băieți.
Mamă, nu-ți face griji pentru noi. Vom fi în regulă. E o dansatoare minunată.
Poate mama ta ne învață să dansăm Charleston-ul.
Probabil te-aș putea învăța o mulțime de lucruri, fetițo.
Vino aici.
- N-o asculta pe Nancy. - Nu.
Uite, eu voi fi la William Penn la 11:00.
Tu și cu mine am putea dispărea să recuperăm timpul pierdut.
- Sună bine, Charlie. - Bun.
Asta e o rochie minunată. E mătase artificială?
Ieși undeva, iubitule?
La o plimbare.
Mergi să-l vezi pe tatăl tău, nu?
Și ce dacă mă duc?
Ce îi vei spune?
Că vreau să mă întorc la New York și să stau cu el.
Nu te voi lăsa să faci asta, George.
Nu mai putem sta aici. Nu avem bani.
Iubitule, tatăl tău...
Nu te vrea.
- Ba da, mă vrea. - Nu-l cunoști cum îl cunosc eu.
Îl cunosc mai bine decât tine și știu că m-ar lua înapoi într-o secundă.
Știu că ți-a fost greu.
Dar lucrurile se vor schimba în curând, promit.
Cum? Cum se vor schimba?
Merg la dans în seara asta cu domnul Currell.
Mamă. Ascultă.
Charlie Currell nu e interesat de tine.
- Ești sigur de asta, așa-i? - Da. Toată lumea știe.
Fata cu care era azi e mai aproape de vârsta mea decât de a ta.
Să nu spui nimic ce vei regreta.
Ai doi copii pentru Dumnezeu. Ești prea bătrână pentru el.
Nu e evident?
E evident pentru toți ceilalți.
E așa păcat să joci jocul numerelor
Și de-abia să-i cunoști pe cei ce te-nconjoară
Poți să iei lacrimile
Lasă-mi anii de aur
Zâmbetele pe care le voi culege cât timp știu că în fiecare noapte
mă voi trezi lângă un prieten
Și un alt sfârșit fericit
A început
Cu unică mea dragoste
Mulțumesc. Mulțumesc, Tanya. Nu e nemaipomenită?
Oameni, acesta a fost șlagărul "Unica mea dragoste".
Hei. Dă-mi timp.
Unu, doi, trei.
- Vă pot ajuta, doamnă? - Mă întâlnesc cu domnul Currell.
Nu cred că a sosit încă grupul domnului Currell, doamnă.
Dar de obicei urcă direct la Sala Starlight.
Mulțumesc. Îl voi aștepta la bar.
Hei, băiete. Ce faci aici?
Aici locuim acum. Nu ai primit cărțile mele poștale?
Sigur că le-am primit. Dar am fost pe drum.
Știi cum e. Hei, Carl. Îți amintești de fiul meu, George.
- Sigur, da. Bună. Ce mai faci? - Ea e Tanya, cântăreața noastră.
- Bună scumpule. - Și îl cunoști pe Nate.
- Hei! Cum merge treaba, George? - E în regulă.
- În regulă. - Hei, stai jos. Stai jos.
- Deci unde stai? - Într-un apartament pe South Side.
- Da? E drăguț? - Nu, majoritatea din zonă sunt muncitori.
Asta probabil o deranjează pe maică-ta la nebunie.
Imaginează-ți-o trăind printre lepădături.
- E bine. - Bine.
Hei, vrei o Cola?
- Ai o Cola? - Dă-i copilului o Cola.
Nu vreau Cola.
Ce vrei?
Vreau să mă iei cu tine înapoi la New York.
Să te iau înapoi? Ei, omule.
Fiule, mi-ar plăcea să fac asta. Chiar mi-ar plăcea.
Dar sunt pe drum timp de cinci luni, minim.
După asta, mergem direct la Cleveland. Iar după Cleveland, e...
- Hei, Carl, ce vine după Cleveland? - Chicago.
- Cinci săptămâni.
Cinci săptămâni la Chicago. Și după aceea cine știe unde?
- Kansas City. - Kansas City.
- După aceea, Dallas. - După aceea, Dallas. Și Dallas...
Dallas-ul nu ți-ar plăcea, George. Trebuie să-ți spun. Ce vine după Dallas?
- Phoenix. - Phoenix.
În regulă. Uită ce-am zis. Nu vorbeam serios.
Glumeam doar. Voi rămâne aici.
- Deci cum stați cu banii? - Ni se termină.
Îi trimit mamei tale bani tot timpul. Mi-i trimite înapoi.
- Da? - Da.
Așa că am renunțat. Lucrează?
O, Doamne!
Ce vorbesc? Ți-o poți imagina pe Ann, luându-și o slujbă?
Mama ta întotdeauna a fost învățată că e prea fină pentru muncă.
Îmi pare rău că trebuie să fiu cel care-ți dă vestea, băiete...
dar maică-ta are iluzii de grandoare.
Nu-i așa.
Întotdeauna a crezut că e ceva sânge de rege din sud, omule, știi.
Dar trebuie să mă crezi. În lumea adevărată...
clasă nu contează deloc.
Dacă nu e la bancă, nu e nicăieri.
Stai să văd dacă am ceva...
Hei, Carl!
- Ai ceva bani la tine? - Nu.
Nu mă lua peste picior, omule. Dă-mi 100 de dolari. Sunt pentru copil.
- Am eu ceva la mine. - Nu vreau banii tăi.
Așteaptă. Haide. Nu fi prost, băiete.
Ia banii. Nu fi ca maică-ta.
Ia banii până până își găsește un alt tip care să-i plătească toate cheltuielile.
Ai iubit-o vreodată?
Pe maică-ta? Da.
Am iubit-o mult.
Pe mine m-ai iubit vreodată?
Intri în cinci minute!
- Trebuie să plec. - Așteaptă, așteaptă.
Încă te iubesc, amice. Știi asta, doar că...
Adică, cu viața mea pe drum și așa...
Nu am fost menit să fiu tată.
Ca și mama ta care n-a fost menită să fie mamă.
Ei bine, cel puțin ea încearcă.
Da, ea chiar încearcă.
Te iubește, băiete. Să nu uiți asta niciodată.
Salut.
Hei.
Cu bine, George.
Ne mai vedem.
Îmi ești dator cu o sută, Dan.
- Mulțumesc. - Doamnă.
Anunț pentru domnul Foster. Telefon pentru domnul Foster.
Telefon pentru domnul Foster la recepție.
Când apare prietena ta veche, poți dansa cu ea odată, dar atât.
Nu prea cred că va veni, păpușă. Are copii de care trebuie să aibă grijă.
Atunci probabil e trecut de ora ei de culcare.
- Toată lumea la bord! - Încăpem toți.
Martini? Desigur doamnă.
- Bună. Sunt Ann. - Bună.
Sunt Frank.
- Salut, Frank. - Salut.
Sper că nu te superi că am venit aici să vorbesc cu tine.
Deloc, nu.
Nu fac asta de obicei.
- Doamnă. - Nu?
Mă simt puțin singură în seara asta. Și tu ești singur?
Da, sunt singur.
Din alt oraș?
Bine, inițial, da.
Deci stai aici la hotel?
Ei bine, de fapt, Ann, lucrez pentru hotel.
Chiar așa? Și cu ce te ocupi?
Sunt detectiv.
Și te arestez pentru solicitare.
Prostituție.
Aproape m-ai prins, Frank.
Nu glumesc doamnă.
Ai două opțiuni.
Îți pot pune cătușele chiar aici la bar...
ceea ce ar fi foarte neplăcut pentru tine, pentru mine și pentru hotel...
sau poți veni cu mine în liniște la spate cât timp îl așteptăm pe ofițerul de poliție.
În regulă. Vino păpușă.
Sună.
Știi cum începe să cânte ceva și e complet aiurea.
Alo. Da. Cine e?
Hei, mai încet acolo, pentru Dumnezeu.
Cine e, Dan? O altă prietenă?
Alo?
Hai iubito. Dă-mi telefonul. Nu te mai prosti.
Da. Alo?
Cine e? În fine.
Nu e nimeni acolo.
Haide.
- Haide. - Nu, așteaptă!
Îți mulțumesc.
Aș vrea...
Lasă-mă să explic.
Mie nu trebuie să-mi explicați nimic.
Trebuie doar să ajungeți acasă.
Îți mulțumesc.
Ei bine, noapte bună.
- Adică dimineața. - Da.
Mulțumesc.
Bud.
Aș fi recunoscătoare dacă asta nu s-ar afla.
Ce să nu se afle, doamnă?
Sunteți cea mai frumoasă femeie pe care am văzut-o vreodată doamnă Devereaux.
Aveți grijă de dumneavoastră, doamnă.
Ești primul gentleman adevărat...
pe care l-am întâlnit de când am părăsit New York-ul.
- Unde ai fost? - S-a stricat mașina.
- Ce s-a întâmplat cu ea? - De unde să știu?
Bud a reparat-o. Întreabă-l. Unde e fratele tău?
- A avut repetiție. - Haide, adună-ți lucrurile.
Și pe ale lui. Plecăm.
Nu ne întoarcem la tata, nu?
Te-ai întâlnit cu el, nu?
Da m-am întâlnit cu el și e un nemernic.
Nu vorbi așa despre tatăl tău.
Vei regreta într-o zi.
De ce-ți pasă?
E destul de evident că nu te gândești la el zilele astea.
Am fost credincioasă tatălui tău...
din momentul în care l-am întâlnit...
ceea ce e un lucru pe care nimeni nu ar face greșeala să-l zică despre el.
Asta am zis și eu. E un nemernic.
Tatăl tău te adoră.
Sigur.
Când aveai doi ani...
sau poate trei...
te-ai îmbolnăvit foarte grav.
Ceva durere la ureche.
Oricum, plângeai...
și nimic și nimeni nu te putea calma.
Până ce a intrat tatăl tău în cameră...
s-a așezat pe marginea patului și a început să cânte la clarinet.
A făcut el asta?
Și de câte ori se oprea, începeai să plângi din nou.
Așa că a continuat să cânte nonstop timp îndelungat, părea zile întregi.
Ce s-a întâmplat?
Te-ai făcut bine.
E cea mai mare prostie pe care am auzit-o vreodată.
Sunt anumite lucruri pe care ești prea tânăr să le înțelegi.
Ca de exemplu?
Ca faptul că nu ești singurul care se simte singur aici.
- Plecați? - Da.
Probabil vor închiria apartamentul unor ratați.
Probabil că așa e.
George, ar trebui să plecăm.
Ne mai vedem.
Da. Da, ne mai vedem.
George. Oglindă.
Pa.
George, asta e ridicol.
E o tragedie de familie, băieți?
Mergem la mătușa Hope în Saint Louis.
Asta chiar că e o tragedie.
Bine, toată lumea, cinci minute pauză.
- Mulțumesc. - Doctorii au încercat totul.
Mâncați băieți. Micul dejun e cea mai importantă masă a zilei.
În special când e unica masă a zilei.
Ești sigură că mătușa Hope are loc pentru noi toți?
Mătușa voastră Hope și unchiul Tom au o casă confortabilă, modestă.
Cabina unchiului Tom. Cât de potrivit.
Mătușa Hope... femeia uitată de Dumnezeu.
Mătușa voastră Hope e o persoană bună.
Ce s-a întâmplat, ți s-au terminat foștii admiratori?
Ai spus că nu te-ai întoarce acolo niciodată, ai uitat?
Ei bine, am zis eu multe ce nu mai au importanță acum.
De ce mergem acolo dacă o urăști așa de mult?
Îmi iubesc sora, George.
Urăsc doar să fiu în preajma ei.
Lucrurile vor lua o întorsătură pozitivă pentru noi. Acum terminați-vă mâncarea.
Căutați pe cineva?
Da. Pe Ann Devereaux.
Au plecat ieri.
- A zis unde merg? - Cine vrea să știe?
Soțul ei.
Soția dumneavoastră e o femeie frumoasă.
Are mult stil.
Da, cred că am știut asta înaintea ta.
Au luat-o spre vest. A zis ceva de sora ei.
- Mulțumesc amice. - Nicio problemă.
Mama mea întotdeauna spunea că ar trebui să fie foarte disperată...
ca să meargă la sora ei la Saint Louis.
Așa că eram în mod oficial disperați.
- Tom? - Ann? Tu ești?
Bună, Tom!
Trage mașina în spate.
De unde ai luat mașina asta?
Hei, Hope, sora ta nebună.
Robbie, poți mânca jumătate din cotletul de porc al unchiului Tom.
Dă-i jumătatea cu mai multă carne. George poate mânca piureul meu de cartofi.
Nu vreau piureul tău de cartofi.
Ba sigur că-l vrei. Ești musafirul nostru și te hrănim cu plăcere...
chiar dacă e cu mâncarea de pe propriile farfurii.
- Mulțumește-i mătușii Hope. - Nu trebuie să-mi mulțumești.
Ești din familie. Bunii creștini își ajută familiile...
chiar când apar flămânzi și pe neanunțate.
În special atunci.
Din câte îmi povestești, se pare că nici voi nu știți unde mergeți.
Băieții și cu mine suntem într-o aventură.
Mi-ar plăcea să fie tata aici și să vadă unde ia cina favorita lui.
Așchia nu sare departe de trunchi până la urmă, nu-i așa?
Așa se pare.
Și ce faci cu o mașină ca asta?
- E o frumusețe. - E ostentativă, asta e.
- N-o pot lăsa să stea în fața casei mele. - Bine. Bine.
- Cât timp ai zis că vrei să stai? - Abia au ajuns, Hope.
Nu vom fi o povară. Primul lucru pe care-l voi face...
e să-mi caut o slujbă.
Tu? O slujbă?
Și asta ar fi o slujbă care presupune muncă?
Comanda numărul trei e gata!
- Unde e ketchup-ul meu?? - Nota, vă rog!
Îmi pare rău.
Scuzați-mă. Am cerut pâine prăjită.
A, da. Îmi pare rău.
Comanda numărul patru gata!
Da, da.
- Ann! - Gata. Vin!
Scuzați-mă. Bine, poftiți.
Unde e cafeaua mea, dulceață?
Chiar aici.
Ce naiba? Ești nebună?
Unde naiba te duci? Hei! Întoarce-te aici!
Ești bine, dragă?
Sunt bine.
Ești atât de frumoasă.
M-au trimis să-ți spun că ești concediată.
E în regulă bărbatul ăla?
Raymond?
La naiba, e singura dată când nu s-a plâns că nu e destul de fierbinte cafeaua.
Uite. Ca și nouă.
- Mulțumesc. - Rosie!
În regulă.
Vin.
Nici Dumnezeu nu a creat verde în alte nuanțe, doamnă Donahue.
Ei bine, îmi imaginez culoarea.
Ținem legătura, doamnă Devereaux.
Trebuie să găsesc ceva ce să se potrivească...
cu nouă canapea și cu perdelele, Joe.
Ce culoare sunt?
Am mostrele chiar aici.
V-ați gândit la culoarea piersicii?
Ar accentua această culoare în stofă.
E o culoare frumoasă. Piersică Melba.
Cine născocește numele astea?
Domnul Massey denumește toate vopselele.
Ei bine, e o culoare minunată oricum.
Și nu-i așa că scoate în evidență nuanță de perlă din pielea ei? Joe?
Așa e. Scoate în evidență nuanță de perlă din pielea dumneavoastră, doamnă Donahue.
Iisuse, Joe. Nu mă pot întoarce la Chicago pentru două zile...
fără ca tu să angajezi o femeie să lucreze aici?
Asta încercam să vă spun domnule Massey.
A început acum trei săptămâni și vânzările au crescut cu 20%.
Ești sigur că asta va ajunge, Ted?
Mai bine dați-mi patru galoane, presupun.
- Da. - Aur Ceresc.
Cum ați spus?
Părul dumneavoastră. Voi amesteca o culoare exact ca el...
și o voi numi Aur Ceresc.
Bill Massey.
Albastrul Gentleman-ului.
- Mă scuzați? - Ochii dumneavoastră.
Sunt Albastrul Gentleman-ului.
Bine, am terminat aici?
Da.
Nu vreau să fie cineva să nu vadă...
viziunea asta.
Pasează! Pasează!
Mie! Mie!
Băieți, cunoașteți regulile. Afară.
- Scuze. - Da. George, un minut.
Îți place aici în Saint Louis, George?
- E în regulă. - Ești un scriitor bun.
Serios?
Desigur, ce ai scris despre mama și fratele tău... și toate astea...
E puțin exagerat.
- Nu-i așa? - Mi-ar plăcea să fie așa.
Ei bine, ține-o tot așa.
Nu ești gata pentru un premiu Pulitzer încă...
însă ai o voce proprie, cu siguranță.
AUTOBUS ȘCOLAR
Am primit rolul principal în piesa de la școală. Îl joc pe Oedip, regele Tebei.
În piesa originală greacă, Oedip își omoară tatăl și se căsătorește cu mama sa...
dar doamna Kirkland ne-a zis s-o schimbăm...
așa că acum doar îmi lovesc tatăl în cap cu o lopată...
și ies cu maică-mea la cină la Howard Johnson.
Băieți!
Haideți ajutați-ne să sărbătorim.
Domnul Massey a cerut-o pe mama voastră în căsătorie.
Felicitări.
Vedeți? Prințul meu din poveste e un vânzător de vopsele lucioase.
Dar e aici și îl accept.
Noroc.
Hope, haide exagerează puțin o dată în viața ta.
Bine. Poate doar un pic.
Când e ceremonia?
În două săptămâni și voi avea nevoie de tine să mă ajuți cu rochia.
Sigur.
- Ce să port? - În nici un caz alb.
Nu mai. Nu pot.
Bine, ce naiba.
Iubitule, îmi aduci bricheta, te rog?
- E pe masa din bucătărie. - Sigur.
Ne întoarcem la New York?
Ei bine, domnul Massey are ideea asta să se extindă spre vest, în California.
Și dacă eu vreau să rămân aici?
În Saint Louis? Nu fi ridicol.
Nimeni nu vrea să stea în Saint Louis.
Îl iubești măcar pe tipul ăsta?
E atât de nedrept. Ești ca o pisică...
întotdeauna aterizezi în picioare.
Noi ceilalți care jucăm după reguli, nu ajungem nicăieri. Dar tu unde ajungi?
Ești acolo sus pe vârful grămezii.
Asta pentru că am încredere în lume.
Prostii! E din cauză că lumea face excepții pentru o femeie frumoasă.
Lumea e un loc total diferit pentru o femeie urâtă ca mine.
Și câți ani am încercat să am copii?
Câți? Douăzeci.
Și îi am? Nu îi am. Sunt uscată ca un os!
Dar tu ai.
Ai doi băieți normali...
Adică ai doi băieți sănătoși.
Uită-te la el.
Te întreb pe tine, e corect? Nu, nu e corect deloc.
- Hope. - Nu există Dumnezeu!
Calmează-te. Uite. Ia o țigară.
- Iată-ne. - În rândul întâi?
Robbie va fi în al nouălea cer.
Nu există nimic ce nu aș face pentru băieți, Ann.
Știi că Robbie a primit rolul principal în fiecare piesă de teatru la școală?
Asta e prima în care va juca efectiv.
Vânzătorii sunt și ei ca niște actori, George...
poartă măștile comediilor și a tragediilor pe scena comerțului.
Așa.
Sunt atât de entuziasmat.
Nisipurile ignoranței ne suflă în față...
și suntem pierduți fără regele nostru.
Ascultă! Iată-l. Oedip...
regele.
Cetățeni ai Tebei...
Doamnelor și domnilor, mă tem că trebuie să întrerupem spectacolul.
Ce?
Serviciul de meteorologie a depistat o tornadă la 15 kilometri est de Danson.
- Și ce? - Toată lumea trebuie să evacueze sala.
Nu ar trebui să facă asta. Trebuie să continue spectacolul.
Vă rog să porniți spre subsol în mod organizat.
- Domnule... - Să mergem. Vă rog. Grăbiți-vă.
Haideți să ne grăbim.
Va fi atât de dezamăgit.
Ei bine, va putea să zică că a ridicat spectatorii în picioare.
Bravo!
- Bravo! - Bravo!
Mulțumesc. Of Doamne.
Bine. Primul rând e aproape gata băieți.
- Bine. - Robbie, ia asta de pe mine, te rog.
- Apoi camera... - Robbie, nu!
Hei, Ann, îmi aduci un Bud?
- Da. - Mulțumesc.
E atât de sfios, fiul tău.
Ce faci acolo singur, George?
Mă gândesc.
Și mie-mi place să mă gândesc.
Limpezește mintea. Trabuc?
Nu, mulțumesc.
Mama ta e o femeie bine.
Știu.
Acum că voi deveni tatăl tău vitreg...
m-a rugat mama ta...
să vorbesc cu tine despre anumite lucruri...
de la bărbat la bărbat.
Ca bărbat, există un singur lucru pe care trebuie să-l știi despre o femeie.
Ce anume?
Niciodată nu sunt la temperatura potrivită.
Are de-a face cu instalația.
Reproducerea.
Indiferent de motiv, de cele mai multe ori...
le e prea cald sau prea frig.
De obicei prea frig.
Deci ceea ce trebuie să faci...
e să porți un pulovăr sau o jachetă sau ceva cu tine tot timpul.
Ceva ce poți ține în portbagajul mașinii...
sau în dulapul de la lucru...
pentru când li se strică termostatul.
Și ce altceva?
Asta-i tot. Odată ce ai acoperit asta...
nu mai e nimic altceva de știut despre o femeie.
Ce zici să mergem să mâncăm ceva?
Ei bine, unul dintre voi domnilor trebuie să țină un toast.
- Tom? - Nu, nu vreau să ține un toast.
În regulă. Bine. Voi ține un toast.
Felicitări.
- E un toast foarte bun! - Pentru Dumnezeu, Tom!
George, zi ceva.
Sunt fericit că mama a găsit în sfârșit pe cineva care s-o ia de nevastă.
Asta sună ca un elogiu, iubitule.
- Noroc. - Mulțumesc, George.
- Noroc. - Voi ține și eu un toast.
În sănătatea lui Ann...
cea mai frumoasă și încântătoare femeie pe care o cunosc.
Vom avea o viață perfectă împreună, tu, cu mine și cu băieții.
Și m-am decis să numesc o întreagă linie de vopsele după tine.
Începând cu Alb Matrimonial.
- William? - Of, la naiba.
- Bună, William. - Bună, Marla.
Ei bine, cine e asta, iubitule?
Sunt Marla Massey.
- E sora ta, iubitule? - Sunt soția lui.
Ce surpriză!
Trebuie o mișcare mai bruscă a încheieturii...
Așa. Ține-o acolo și...
Domnul Massey e bolnav mintal, doamnă Devereaux.
Dar conduce o afacere. A moștenit o avere.
William e unul dintre moștenitorii averii familiei, da...
dar nu are nimic de-a face cu condusul afacerii.
Familia sa îi permite să supravegheze un magazin mic aici în Saint Louis...
ca și o distracție.
E ca un copil că nu știe distinge binele de rău...
și din păcate, slăbiciunea sa sunt femeile.
În ultimii doi ani, s-a logodit sau s-a căsătorit cu șapte femei...
șapte despre care știm, oricum.
Familia Massey își cere iertare și speră că această sumă...
vă va recompensa pentru neplăcerea...
cauzată de această nefericită întâmplare.
Bani de despăgubire.
Îmi pare rău, Ann. Poți să-ți zic Ann?
Chiar îl iubești, nu-i așa?
Ce?
Am zis că îl iubești pe William.
Nu. Nu-l iubesc.
Ba sigur că-l iubești. Nu trebuie să mă minți. Massey e fermecător.
Toate femeile îl iubesc. Eu îl iubesc. L-am iubit întotdeauna.
De ce?
- De ce, ce anume, dragă? - De ce îl iubești?
Pentru că e soțul meu.
Dar înafară de asta, de ce îl iubești?
Arăți de parcă ți-ar fi rece, iubito. Am aici un pulovăr pe care-l poți îmbrăca.
Grăbește-te, George!
Ar trebui să ridici capota mașinii, mamă. Cred că va ploua în seara asta.
Ar trebui să pornim. George!
- În regulă. - Nu merg cu tine.
Nu începe din nou. Adu-ți lucrurile.
- Nu merg. - Cine va conduce mașina?
- Robbie poate conduce. Eu rămân aici. - În Saint Louis?
Da. Am o viață normală aici. Am rezultate bune la școală. Am prieteni.
Domnului Dillon îi place cum scriu. Zice că am o voce.
Mi-ar plăcea să aud mai puțin din vocea aceea în acest moment.
Ia-ți lucrurile.
Unde te duci de data asta?
Noi mergem în California.
- De ce California? - Pentru că acolo e Holywood-ul.
Știu unde e Hollywood-ul. Dar ce crezi că se va întâmpla acolo?
- Fratele tău va fi descoperit. - Așa e.
Lucrurile se vor rezolva, George. Așa se întâmplă întotdeauna.
Poți să încetezi cu asta?
Vorbești ca o nebună. Vei sta în scaunul electric într-o zi...
iar când vor apăsa pe buton și îți va ieși fum din urechi...
tu vei sta acolo și vei zice, "Se vor rezolva toate.
Așa se întâmplă întotdeauna.
Rămân aici în Saint Louis.
Mătușa Hope nu te vrea.
A zis că pot să rămân.
Ai întrebat-o fără să vorbești cu mine întâi?
Zâmbetul acela, fată.
Cine ești tu să-i zici fiului meu că poate sta cu tine?
- M-a întrebat. - Ei bine, atunci.
Chiar îl vrei, sau doar nu vrei să-l am eu?
- Nu vrei să-l am eu, atât. - Nu e adevărat.
E adevărat. Nu-i așa?
Nu-mi pasă dacă mă vreau să nu. Rămân aici.
Îți dai seama cât de jignitor e lucrul ăsta pentru mine?
Poți înceta să te gândești la tine însăți măcar o dată în viață...
și să te gândești la ce vreau eu?
Întotdeauna mă gândesc la tine.
Astea-s povești.
De ce crezi că am petrecut ultimele patru luni...
conducând în jurul pământului?
Am uitat. Spune-mi din nou de ce.
Treci în mașină.
Nici nu mă cunoști.
George, nu te mai prosti.
- Acum, urcă în mașină. - Bine atunci.
Mă voi urca în mașină. Dar cu o condiție.
Prima dată trebuie să-mi spui ce număr port la pantofi.
Despre ce vorbești?
Atunci spune-mi ce vreau să devin când mă fac mare.
Știe cineva despre ce vorbește?
Care e culoarea mea preferată?
Albastru.
Roșu.
Galben?
Verde?
La naiba, nici măcar nu știu care e culoarea mea preferată.
Bine atunci.
Asta e simplă. Care e cartea mea preferată?
Spune-mi care e cartea mea preferată și merg cu tine.
Vorbesc despre ea de doi ani. Care e?
Nu știu care e cartea ta preferată.
E "De veghe în lanul de secară".
Avem un câștigător.
Asta nu înseamnă că aprob o carte ca asta.
Am făcut tot ce am putut.
Nu e destul.
Ești un puști nerecunoscător.
Iar tu ești o mamă groaznică.
Plecăm.
Vrei să așteptăm să treacă furtuna, sau vei...
Vom fi în regulă, Tom.
Nu vrea să-ți facă rău, știi. Ea e doar...
Știu, Tom. Nu se poate abține.
Vei avea grijă de George?
Voi avea grijă de el.
- Cu bine, unchiule Tom. - Cu bine, Robbie.
Nu te uita în oglindă. Îți amintești?
Da. E bine că au ridicat capota aia, totuși.
Dacă nu, ar înota acum cu siguranță.
S-ar putea transforma ușor într-o tornadă.
Nu va fi o tornadă. E doar o ploaie abundentă.
Te-a sunat Bob vreodată în legătură cu camionul?
Cu toate că i-am zis că vreau să rămân în Saint Louis...
Am fost surprins când mama a plecat fără mine.
Cred că nu prea i-am dat de ales, nu-i așa?
Stăteam acolo așteptând-o să deschidă ușa și să mă târască la mașină.
Am subestimat-o din nou.
Mănâncă-ți cina, George. Se răcește.
Robbie sună cu taxă inversă aproape în fiecare zi.
Zicea că luau autostopiști în timpul zilei, ca să facă niște bani.
Da, da o față bună.
- Minunat. Din ce e făcut? - Din păr de cal.
Sun vânzător de meserie, doamnă...
sunt pe drum spre Amarillo să încep o nouă slujbă...
să vând produsul viitorului.
- Ei bine, ce e? - Azbest.
- Azbest? - Azbest. Da, fiule, azbest.
E un material de construcție anti-inflamabil.
Ați auzit de incendiul acela la o școală din Kentucky...
unde au murit toți copiii aceia, săracii?
Da. Nu se va mai întâmpla. Niciodată. Nu, domnule.
Azbestul va salva mii, poate chiar milioane de vieți.
Fii atent la mine, fiule.
Am urmat un curs de teatru prin corespondență...
și profesorul meu, domnul Brinkston din Londra, Anglia...
A zis că am talentul necesar să mă duc la Hollywood și să devin un star.
De aceea mergem la Hollywood, Becker și cu mine.
- Poate. - Nu poate, iubitule.
Acolo mergem... unde merg și ei.
Știi, arăți cam ca Judy Garland.
Nu ești prima persoană care a spus asta. Nu-i așa, Becker?
Te vei descurca bine acolo.
- Ești foarte arătos. - Ei, mulțumesc.
Arată ca o fată.
Are calitatea aceea "Andro-gină" pe care o are și Marlon Brando.
Nu te-ngrijora. E un lucru bun.
Poți să ne lași aici. Oprește-te.
- Aici? Ce vrei să spui? - Taci. Oprește-te.
Ești sigur că vrei să cobori aici?
Da, sunt sigur. Oprește mașina.
În regulă.
- Bine. - Mulțumesc.
Vă costă 10 dolari, pentru amândoi.
Nu mișcă nimeni!
- Vai, Dumnezeule! - Nu din nou, Becker! Iisuse!
- Taci din gură! - Te rog n-o răni pe mama.
Nu mă va răni, Robbie.
Îmi dai tot cash-ul, sau o tai.
- Sunt bani în poșetă. - Du-te și adu-mi-i, fătălăule.
Bine. Bine.
- Vino aici. Ia-i inelul. - Nu-mi trebuie inelul ei!
Ia-l!
- Ce mai ai, tanti? - Nu știu.
- Pune jos cuțitul! - O, Dumnezeule, Becker! Vezi?
- La naiba, nu va împușca pe nimeni. - Nu?
Nu. Fă ce zice și lasă arma jos.
Mă descurc, mamă. Aruncă lama, soldățelule.
Forțează-mă, fătălăule.
Înapoi! Ridică acel cuțit și treci în mașină acum! Înapoi!
- Ești bine? - Sunt bine.
De ce îl întrebi pe el? Asupra mea a tras.
- Să plecăm de-aici acum. - Bine. Wendy.
Vino cu noi.
- Nu, las-o în pace! - Nu poți rămâne cu el.
Uită-te la el. E un bătăuș. Numai probleme îți va aduce.
- Dar vrea să mă ia de nevastă. - Of, pentru Dumnezeu, fetițo.
Dacă te căsătorești cu el, vei regreta pentru tot restul vieții.
- Sunt sigură că știi asta deja. - Câteodată chiar cred asta.
Sigur că da, dragă.
Îmi pare rău, Becker.
Da, sigur.
Bine.
Pa, iubitule.
- Ești o cățea bună de nimic. - Vezi cum vorbești.
Deci mă gândesc că putem să ne oprim în Flagstaff luni...
și să ajungem la Los Angeles până marți noaptea.
ECHIPAMENTE AGRICOLE
Ce face Wendy?
Vai, nu. E soldatul.
Ne-au rămas doar 67 dolari.
Cel puțin nu mi-a luat cămașa.
Răspund eu.
Alo?
E un apel cu taxă inversă de la Robert Mitchum.
Vorbesc eu.
- Să nu îndrăznești să accepți. - Voi accepta apelul.
- George, eu sunt, Robbie. - Mă gândeam. Unde ești?
Într-un loc cu numele regretabil de Albuquerque.
Unul dintre autostopiști ne-a furat toți banii.
Tu și cu mama sunteți bine?
Suntem bine. Vine mama. Te sun mai târziu.
Cineva le-a furat banii.
Atâta timp cât nu se așteaptă să-i dau eu...
De ce nu-i trimitem ceva din banii pe care ni i-a lăsat?
- Tom! - Ce bani?
- Scuze. - Mama ți-a dat bani?
- Banii pe care i-a primit de la Massey? - O parte din ei.
Cea mai mare parte de fapt.
- Tom, te rog nu te amesteca. - Bine.
Nu suntem o agenție de caritate, George...
și nu e chiar ieftin sau ușor să ai grijă de un băiat adolescent.
Dă-mi-i.
- Nu ți-i dau. - Nu sunt banii tăi.
- Dă mi-i. - Nici moartă.
- Ți-i dau eu, George. - Nu îi dai!
Nu te amesteca, Hope. Băiatul are dreptate. Sunt banii lui.
N-ar fi trebuit să-i luăm deloc de la maică-sa, bine?
N-am luat nimic. Mi i-a dat.
- Ei bine, atunci dă-i băiatului. - Și eu ce primesc?
Ocazia să faci un lucru bun, Hope.
Mulțumesc.
Să zic adevărul, mă bucur să scap de ei.
Nu mi-a plăcut să am atâția bani în preajmă.
Nu. Sigur că nu ți-a plăcut.
Haide. Ne pierdem emisiunea. Să mergem.
RUTA US 66
De ce ne oprim aici?
Mă gândeam că am putea să ne oprim aici să luăm pe cineva.
Ei bine, eu nu văd pe nimeni.
O, uite. E cineva acolo.
- Treci în spate. - Bine.
Atâta i-a rămas.
Uite cum stă treaba. Merg doar până în California.
După aceea, ești pe cont propriu. De acord?
De acord.
DE VEGHE ÎN LANUL DE SECARĂ
Pornește odată.
George, trezește-te.
Era în fața noastră. Los Angeles. Orașul viselor.
- Am ajuns în sfârșit. - Are piscină!
Nu a fost cea mai strălucită intrare în Hollywood...
pe care și-a imaginat-o mama, dar nu puteam să ne plângem...
cu toate că eu asta făceam.
Cel puțin nu o să ne înecăm.
Iată-ne.
Perfect.
Ei bine, nu ai soare ca ăsta în New York.
Dacă stai aici, poți vedea oceanul.
Minunat.
George, vino uită-te.
Cât o să ne țină banii ăia?
Asta nu e treaba ta.
Băieți, de ce nu mergeți la plajă să vă distrați puțin?
- Nu-mi place plaja. - Du-te capătă puțină culoare, George.
Ești mai palid decât dosul unei călugărițe.
ANGAJĂM FIGURANȚI! CÂȘTIGĂ $$$ SUNĂ ACUM!
Ușa era deschisă.
Nu e nimic de furat.
Sunteți aici de mult?
Două săptămâni.
Frumos.
Niciodată nu ai știut să minți.
Ei, cel puțin nu te vei îneca în piscină.
Da, mi s-a mai spus.
Cum ne-ai găsit?
Am primit o carte poștală de la George.
- A primit-o pe a mea? - Nu cred.
Unde cântați?
Coconut Grove. În deschidere pentru Basie.
Ce mai face bătrânul Basie în ultima vreme?
Ca întotdeauna.
Ce mai faci?
Bine.
Arăți bine.
Tu arăți obosit.
Nu mănânci ca lumea.
Viața pe drum te obosește.
Da. Spune-mi ceva ce nu știu.
Deci ai terminat cu asta?
Terminat cu ce?
Experimentul ăsta al tău.
Nu e un experiment, Dan.
Cum zici tu.
Ce-ar fi dacă tu și cu băieții v-ați întoarce la New York cu mine mâine?
Ce zici?
Nu pot face asta.
Nu mă mai iubești?
Nu știu dacă te mai iubesc.
Dar știu că nu mai am nevoie de tine.
N-am crezut niciodată că te voi auzi spunând așa ceva.
Nici eu nu am crezut.
Vrei să mă pun în genunchi, cum am făcut acum 16 ani împliniți mâine?
Prima dată când ți-ai adus aminte.
Carl îmi reamintește.
Poate ar fi trebuit să te căsătorești cu el.
Ești o femeie impresionantă, Ann.
Nu mă cunoști nici pe jumătate.
Te-aș putea cunoaște.
Mi-aș dori ca lucrurile să fie altfel.
Dumnezeule, chiar mi-aș dori, Danny.
Bine. Bine.
Prieteni?
Sper.
Uite...
știi, dacă...
te răzgândești...
voi ști unde să te găsesc.
Haide!
- Mișcați-vă! - Tăiați!
Tăiați! Bine, oameni, cinci minute pauză.
Și e o reluare, doamnelor și domnilor. Reluare!
Înapoi la pozițiile inițiale. Haideți băieți!
Arăt groaznic.
Poate dacă ridic partea asta.
Dragă, ești o sclavă. Construiești o piramidă.
Oricum, ăsta nu-i motiv să nu fiu prezentabilă.
Ce naiba mai e de data asta?
Una dintre sclave a fost călcată pe picior de un car de luptă, domnule Kamen.
Iisuse. Cum se simte carul?
Glumesc.
- Să vă ajut. - Mulțumesc frumos, domnule...
- Martin Kamen, producător. - Ann Devereaux, constructor de piramidă.
Sunteți mult prea frumoasă să fiți sclavă.
Cuvinte la care visează orice femeie.
- Sunteți actriță, doamnă Devereaux? - Nu, nu sunt.
- Dar fiul meu e. - Chiar așa?
El e domnul Kamen. Producătorul.
Încântat, domnule.
- Deci vrei să fii actor? - O, da.
- Frumos băiat, nu? - Da.
Dacă încă vrea să fie actor mâine dimineață, adu-l la biroul meu.
- Bine. - Haideți băieți. Să ne mișcăm.
- Pierdem lumina. - Da! Vai, Dumnezeule!
Deci mama era pe cale să-și țină promisiunea făcută lui Robbie.
Și pentru moment credeam că poate a avut dreptate până la urmă.
Poate lucrurile se rezolvau la sfârșit.
- Alo? - Alo.
În regulă. O chem la telefon.
E pentru tine.
- Alo? - Doamnă Devereaux?
Da, la telefon. Da, vă rog.
Îmi pare atât de rău.
Nu.
Mulțumesc pentru telefon.
Cine a fost?
Mamă?
A murit tatăl tău.
A făcut infarct...
după un spectacol la New York.
Mamă... mamă...
Da.
E în regulă, scumpule. Plângi.
Poți să...
plângi cât vrei.
E frig.
Mulțumesc.
Vrei pătura mea?
Sunt bine.
Tocmai am vorbit cu linia aeriană.
Ne vor acorda prețul redus pentru deces în familie să ne întoarcem la înmormântare.
Cred că tu ar trebui să mergi.
Bine.
L-am sunat pe domnul Dixon azi...
Directorul la Radford. Fosta mea școală.
Știu.
Mi-au oferit o bursă de studii dacă vreau să mă întorc semestrul următor.
Nu mi-aș putea permite o școală ca asta aici.
Asta vrei cu adevărat, George? Vrei să te întorci la New York?
Cred că da.
Ei bine...
Unde vei sta?
Părinții lui Billy au zis că pot să stau cu ei acolo.
Îmi place de ei.
New York e acasă.
Știu asta.
Și toată lumea știe, dacă vrei să fii scriitor, trebuie să trăiești la New York.
E atât de mult soare aici în Los Angeles.
Nu e destul de deprimant.
Parcă-l aud pe tatăl tău.
Vom găsi o cale să ne descurcăm.
Serios?
Asta a fost înțelegerea noastră.
Deci în sfârșit mă întorceam la New York.
Am câștigat lupta cu mama...
dar cu siguranță nu a fost modul în care voiam să câștig.
Nu așa.
Deci tata a coborât în bucătărie...
și a preparat micul dejun pentru noi toți și o mulțime de alți oaspeți.
A fost cel mai nebunatic lucru pe care l-a făcut familia mea vreodată.
Și așa mi-am petrecut vacanța de vară.
Foarte bine, Judy.
Acum, George, spune-ne tu cum ți-ai petrecut vara?
Vara mea a început de fapt anul trecut...
când mama l-a părăsit pe tata pentru că s-a culcat cu cântăreața trupei...
și mi-a dat 6.000 de dolari bani lichizi să mă duc să cumpăr o mașină.
Mama a fost arestată pentru solicitare...
dar desigur totul a fost o mare neînțelegere.
Massey era un matrimonialist în serie...
care a cerut în căsătorie și s-a căsătorit cu cel puțin 11 femei diferite...
Atunci față le fură toți banii...
și fuge cu soldatul psihopat din nou, așa că...
a trebuit să mă întorc...
și să iau toți banii pe care mătușa Hope i-a furat de la mama mea...
și să mă întâlnesc din nou cu ei...
În sfârșit am ajuns la L.A.
Dar imediat după ce am ajuns acolo...
a murit tatăl meu și m-am întors aici pentru înmormântare.
Mi-e dor de el.
Întotdeauna am crezut că după toate astea...
vom ajunge să fim din nou împreună.
Dar nu a fost așa.
Stăteau acolo uitându-se la mine ca și când aș fi fost un extraterestru...
de pe vreo planetă îndepărtată vorbind într-o limbă pe care n-au auzit-o niciodată.
Nu mai fug, Mary Beth.
Dar e prea periculos pentru tine aici, Frankie.
Nu mi-e teamă de pericol, Mary Beth. Nu mai mi-e teamă.
Frankie, deja i-au ucis pe mama și pe tata.
Trebuie doar să se relaxeze. Va fi în regulă.
Nu-mi pasă, Mary Beth.
Nu cred.
Nu mai fug, chiar dacă asta înseamnă să mor aici.
- Îmi pare rău. - Tăiați!
10 minute pauză, toată lumea.
Da, sigur.
- Lasă-mă să vorbesc cu el. - Uite. Îmi pare rău. Plantele...
Putem să încercăm încă odată? Chiar îmi pare rău.
Stinge luminile alea, bine?
- E drăguț. - Da. Și ce crezi...
- Da. Și ai și o bonetă. - E perfect.
- Bun. - Da, mulțumesc.
- Asta ar trebui să funcționeze. - Mă întorc imediat, bine?
Rulați filmul. Și... acțiune.
Nu mai fug, Mary Beth. Nu-mi pasă ce zice oricine.
E prea periculos pentru tine aici, Frankie.
Nu mi-e teamă de pericol, Mary Beth. Nu mai mi-e teamă.
Frankie, deja i-au ucis pe mama și pe tata.
Nu-mi pasă, Mary Beth. Nu mai fug.
Rămân aici chiar dacă asta înseamnă să mor de la asta... pentru asta!
Tăiați!
- Iisuse, mă doare și pe mine, copile. - Îmi pare rău!
George! Merge teribil de prost.
Unde e mama?
Probabil se sinucide pe undeva.
M-ai văzut? Pe cine păcălesc? Nu pot să fac asta.
Ba sigur că poți. Pentru asta ai bătut atâta drum până aici.
- Ce, umilire? Sunt îngrozitor. - Nu-i așa. Bine?
Uite, ai jucat în toate acele piese de teatru.
Nu am jucat cu adevărat în nici una dintre ele.
Bine, e ușor. Doar gândește-te la scenă.
Ți-au ucis părinții. Ți-au ucis frații.
Ai rămas doar tu și cu sora ta și trebuie să iei o atitudine.
Uite. Ascultă cum zic eu, bine?
Să vină după mine. Eu nu mă mișc de aici.
Rămân aici pe pământul ăsta.
Dacă trebuie să mor pentru el, așa să fie.
Acesta e pământul familiei noastre, Mary Beth... udat de sângele părinților noștri.
L-am câștigat și eu rămân aici.
Și ce vei face dacă vin?
Să vină după mine. Eu nu mișc de aici.
Rămân aici pe pământul ăsta.
E pământul familiei noastre, Mary Beth... udat de sângele părinților noștri.
L-am câștigat. Eu rămân aici.
Te vor ucide, Frankie.
Nu-mi pasă.
Mary Beth, nu mai mi-e teamă.
Am fugit toată viața și nu mai vreau să fug.
Aici e locul meu...
cu tine, cu ce-a mai rămas din familia mea.
Nu știam asta înainte, dar acum știu.
Am făcut greșeala să plec odată, dar m-am întors acasă acum...
și nu mai plec nicăieri.
Nu-mi pasă ce zice oricine.
Și așa am obținut contractul cu studioul.
Vin! Vin! Cheamă-l pe șerif!
Tăiați! Developați! Trecem mai departe!
- Trecem mai departe! - Ce se întâmplă acum?
Lui Robbie i-a trebuit un minut întreg să uite de cinema...
și să decidă să-și schimbe cariera.
Uite. Lasă-mă să...
Prima sa pasiune au fost costumele oricum.
M-am decis să-mi schimb numele cu Hamilton, numele adevărat al tatei.
Mama a decis să-și schimbe prioritățile.
A descoperit că nu avea nevoie de un soț...
deși avea destule oferte.
Mă gândesc deseori la lunile petrecute împreună pe drum...
încercând să găsim pe cineva să aibă grijă de noi.
Ce am găsit de fapt e faptul că nu aveam nevoie de altcineva...
că știam să avem grijă de noi înșine fără probleme...
Mulțumesc oricum.
SFÂRȘIT
Traducere: DVD Retail
Revizuire: muLineZu