Godmorgen! Hvordan går det, Baily?
Hej, Chewie! Hej, Watson! Queenie, din bisse!
Hvem vil have mad?
Bare æd løs! I får ikke mere. Vand?
Hvordan har du det? Der er du jo!
Sådan, Lexi.
Gå væk.
Hej med dig, bamse!
Holly? Holly Garling?
-Hej! Hvordan går det? -Undskyld... Kender vi hinanden?
Seth. Fra Westbrook High. Jeg gik på årgangen over dig.
Vi talte ikke sammen, men jeg vidste, hvem du var.
-Gjorde du? -Det gjorde alle.
Det kender jeg ikke noget til.
Er du blevet forfatter? Sejt!
Ja... Servitriceuniformen er bare en forklædning.
Den er overbevisende. Jeg ville bestille en is med ekstra krymmel.
Jeg skal af her.
-Hyggeligt at mødes igen. -Ja. Hvad med en... kop kaffe?
Hej?
Der er du jo.
Nate, må jeg spørge dig om noget? Hvis en pige skal lægge mærke til en...
-Er du alvorlig? -Ja.
Jeg kender dig ikke! Hvorfor spørger du mig?
-Undskyld. -Du...
-Synes du om pigen? -Ja, jeg synes om hende.
Bare vær selvsikker. Få hende til at grine.
Vis, at hun interesserer dig. Det er nemt.
Selvsikker, sjov... Jeg er med. Tak.
-Spørg mig ikke igen. Vi er ikke venner. -Okay.
Dr. Jessup har brug for dig. Han vil aflive schæferen i 34.
Du er sød, men hvis du ikke kan, finder jeg en anden. Er du med?
"Hej, Lexi. Nu skal du høre..." "Hej, du."
Hej, Lexi. Hvordan går det? Skal vi gå en tur?
Dygtig pige. Det er spændende, ikke?
Dygtig hund.
-Er du okay? -Hun er bare så fin.
-Behold hende. -Jeg må ikke have dyr.
-Så flyt! -Ikke med min løn.
Du har ingen rygrad. Vil du have noget her i livet, må du tage det.
Nå? Tag hende, hvis du vil.
Bare gør det.
Sådan, Lexi. God hund. Sov nu.
"Hej, Holly! Hvornår spiser du frokost?"
Hvornår spiser du frokost? Klokken et.
"Hej... Hejsa!"
"Hej! Kan du huske mig? Ja!"
"Et bord til en person, men..."
"...du har måske lyst til at spise middag senere."
"Jeg elsker skaldyr."
"Gør du også? Ja, jeg spiser ikke andet."
"Der er et sted..."
"...på Wilshire Boulevard, som hedder Crab Joint."
"Hvad med... i aften?"
"Hej, Holly. Hvordan går det?"
"Hej!"
-Hej. Kan man bare sætte sig? -Ja.
Hej! Jeg hedder Holly.
-Du må være forfatter. -Hvabehar?
Forklædningen. Fra bussen...
Vi mødtes forleden.
Undskyld. Jeg husker dårligt. Perfekt for en servitrice, ikke?
-Vil du begynde med en forret? -Ja...
Jeg kan tage lidt vand. Når du kommer tilbage, har jeg bestemt mig.
Vand. Una agua.
Jeg synes om din frisure. Du er blevet klippet, siden vi mødtes.
Føl dig ikke usikker eller forlegen.
Det er en pæn frisure.
Se på menukortet, så henter jeg vandet.
Pie... Æblepie...
-Hvordan går det? -Seth.
-Hvad? -Jeg hedder Seth.
-Hvordan smagte maden, Seth? -Godt. Men jeg har et spørgsmål:
Synes du om Ben Folds? Jeg har billetter til hans koncert.
Pigen, jeg skulle følges med, blev forhindret.
-Du vil måske gerne med? -Jeg kan desværre ikke.
At gå alene føles så underligt.
Du skal ikke føle noget pres. Det er ikke en date.
-Jeg har en kæreste. -Nej, det har du ikke.
-Her er regningen. Tak for besøget. -Vent... lidt.
Hej.
-Der var en mand udenfor. -Var han flot?
-Jeg mener det alvorligt, Claire. -Vær ikke paranoid. Det klæder dig ikke.
-Pyt. -Det er nok ham, der ringer.
Ja, Eric? Hvad vil du?
Slap af. Jeg vil bare snakke.
-Er han fuld og sentimental igen? -Lidt.
-Hvem taler du med? Er der nogen? -Vær inte paranoid. Det klæder dig ikke.
-Forleden aften med Eric... -Skal vi virkelig tale om det igen?
Der er gået to år nu.
Og det er surt at være alene.
-Skal jeg bare glemme, hvad han gjorde? -Ja! Glem, tilgiv og kom videre!
Vend tilbage til, hvordan det var.
Det ved du, at jeg ikke kan.
Skål for os.
Hej, Sam.
Du er søreme populær. Vi stillede dem i pauserummet.
BLIV MIN
Hvem er han?
Hej.
Jeg er ked af min fuldemandssnak. Du ved, hvordan det er.
Vil du have en øl?
Eric, du må holde op med at gøre den slags.
"Den slags"?
-Du ved, at jeg elsker roser. -Det vidste jeg faktisk ikke...
-Nu føler jeg mig dum. Jeg går nu. -Bare en øl?
-Vi havde det dag godt af og til? -Ja.
Hvorfor forsøger vi ikke igen?
Skal jeg sige hendes navn?
Det er så pokkers dumt. Vi havde jo noget.
Havde, ja. Datid.
Jeg vil have lidt luft.
-Dejlig aften. -Ja.
-Ryger du ikke? -Mig? Nej.
-Godt. Begynd ikke, det er en dum vane. -Det gør jeg ikke. Tak.
-Hav en god aften. -Syntes du om blomsterne?
Du holder vist af røde og hvide roser.
-Det er dig fra restauranten. -Seth.
-Følger du efter mig? -Nej!
Jeg er ikke nogen tosse. Du kender mig da.
-Hvad vil du? -Ingenting. Jeg vil bare snakke.
Da jeg så dig i bussen, følte jeg noget, du gjorde også. Jeg kan ikke glemme det.
-Jeg kender dig jo slet ikke. -Men det kommer du til!
Du kan gå. Kan vi bare sludre...
Rør mig ikke!
Jeg vil bare forklare...
-Han tog på mig. -Det er ikke sandt!
Forsvind!
-Gjorde han dig noget? -Der skete ikke noget.
-Er det morsomt? -Stop, Eric!
Grin nu, din skiderik!
Jeg tager mig af det her.
Hold dig fra hende! Kom aldrig herind igen!
-Led, hvor du har været. -Den er her et sted.
-Var der navn og kontaktinfo i den? -Hvad tror du?
Forbandede kælling!
Claire? Er du her?
Jeg gav dig noget muskelafslappende.
Det svider, men er ufarligt. Jeg har prøvet det på mig selv.
-Hvad laver du her? -En akut leverance.
Ikke så travlt. Indskriv dig.
Fint.
-Undskyld. -Hvad pokker er det der?
Aflusningsmiddel, tror jeg. Vi ses!
-Hørte du det? -Hvilket?
Er der noget galt?
-Kan du høre noget? -Stille!
Det hørte du vel?
-Den der lyd. -Jeg hører ingenting. Hvad er der?
Den pokkers airconditioning. Den er altid i stykker.
-Jeg har den. Er den i stykker? -Altid. Dette sted er åndssvagt.
Stille!
Jeg hedder altså Seth, hvis du har glemt det.
Gå ad helvede til.
Det er dit eget valg.
Jeg gør det her for din skyld. Vi forsøger igen i morgen.
Gå ad helvede til!
Hej.
Jeg har vand med.
Her. Drik.
Træk vejret. Sæt dig op.
Forsigtig.
Jeg har også mad med, hvis du vil have noget.
Vand... og mad.
Men tag det roligt. Du får ikke mere i dag.
Vent!
Jeg ved, at det er hårdt. Det er det også for mig.
Men det er vigtigt at definere vores forhold.
At sætte grænser.
Det her går ikke.
Sådan.
Jeg kommer tilbage i morgen. Så kan vi begynde.
Han vil dræbe dig. Men det ved du vel?
Han mister måske modet og tør ikke.
Eller også begynder han at kede sig.
Han har ikke brug for en pistol. Han kan bare gå.
Hold mund.
Vil du lade ham besejre dig? Det patetiske lille kryb?
Så fortjener du at være spærret inde.
Hold mund!
-Vil du voldtage mig? -Nej.
-Dræbe mig? -Det håber jeg ikke.
"Håber ikke"?
-Jeg har måske ikke noget valg. -Hvorfor?
Jeg kan måske ikke redde dig.
Er det her noget religiøst?
Har Gud sagt til dig, at du skal straffe skøger?
Det er en anden slags redning.
-Tænder du på at gøre det her? -Jeg gør det ikke for min skyld.
Jeg gør det for din skyld, fordi du er speciel.
-Speciel? -Det passer.
Inden jeg mødte dig, gled jeg bare frem gennem livet.
Når som helst kunne jeg drive væk, og ingen ville bemærke det.
Så dukkede du op.
Og det, der gjorde det så svært, var, at jeg troede, du var anderledes.
Du er klog og morsom.
Når du talte med mig, så du mig virkelig.
Men det var kun det, du ville have mig til at se.
Den Holly, du er over for andre. Vi ved begge to, at det er en løgn.
Gå ad helvede til.
Men hvem er den rigtige Holly? Den, du er udenpå, eller den anden Holly?
Hvis jeg har den mindste chance for at redde dig, må jeg tage den.
Men hvis der ikke er noget tilbage at redde, kommer du aldrig ud herfra.
Hvad laver du her? Hvis de finder dig i tunnelerne...
Jeg går ikke derind.
Tag en moppe. Der lugter af hundelort derude.
Han er for meget.
Nå...
Hvad vil du gøre nu?
Jeg vil vente.
Dygtig pige.
Man bliver helt opslugt.
-Du er en god forfatter. -Og du er en tyv.
Nå? Ved du pludselig alt om mig?
Bare det var sådan.
Jeg har mest ondt af dig.
Har du ondt af mig?
Ja, når du skriver om kærlighed:
"Kærlighed er kun en betegnelse for vores biologiske drifter."
Det føltes uvidende.
Hvad ved du om kærlighed? Du holder en pige særret inde i et bur.
Jeg har endelig fattet det.
Folk taler om kærlighed som et lyn fra en klar himmel.
En uimodståelig kraft. Sådan har jeg aldrig følt.
Men de tager fejl. Kærlighed er ikke noget lyn.
Kærlighed, ægte kærlighed, kræver arbejde. Opofrelser.
Ægte kærlighed er at give alt, man har, til et andet menneske.
-Sludder. -Er du ikke enig?
"Kærlighed er opofrelser." Ved du, hvem der tror det?
Folk, der hader sig selv. Ensomme og deprimerede, som dig.
Du aner ikke, hvor syg man skal være, for at elske dig.
Du tror, at du kan købe kærlighed. At du bare skal blive ved med at give.
-Som sagt har jeg ondt af dig. -Det er ikke mig, der er ensom.
Nej, det er det vel ikke.
Hvordan har Claire det for tiden?
-Hvad? -Af og til inden jeg åbner døren...
...hører jeg dig tale med Claire.
At du bruger to stemmer, skræmte livet af mig i starten.
-Du ved ikke, hvad du taler om. -Jeg ved mere, end du tror.
Er hun her nu?
-Nej. -Hun findes ikke.
-Tror du ikke, at jeg ved det? -Du begynder nok at glemme det.
Vær ikke paranoid. Det klæder dig ikke.
Du er syg, Holly. Du nærer sygdommen, til den fortærer dig.
-Du ved vist alt. -Næsten.
Men der er en ting, jeg ikke forstår.
Dagbogen.
I starten kunne jeg følge med. Du og Eric forlover jer...
Så kommer din bedste ven Claire, den virkelige Claire...
Holly kan ikke spise eller sove. Holly tør ikke konfrontere dem.
Så... bliver det rigtig interessant.
Han har lagt omkring 20 beskeder. "Hvorfor har du ikke hentet mig?"
Men det var ham, der skulle hente mig. Men pludselig er det min skyld.
-Ville du fortælle mig det? -Hvad?
-Du ved, hvad jeg mener. -Ikke helt.
Eric.
-Hvordan fandt du ud af det? -Hans mail. Jeg har kodeordet.
Hvad skal jeg sige? Undskyld.
-Vi var fulde, og det betød ingenting. -Nå, hvis det ikke betød noget...
-Sæt farten ned! -Du er helt utrolig. Ved du det?
Undskyld! Jeg har skidedårlig samvittighed! Sæt nu farten ned!
Du er for fanden min bedste ven!
Holly! Du tager livet af os!
Gud... For pokker.
Jeg er uskadt.
Vi klarer os, Holly.
Der sker ikke noget. Vi klarer os.
Jeg klarer mig.
Tror du, at det er en tilståelse?
Jeg er forfatter. Jeg arbejder med fiktion.
Derfor gik jeg ikke til politiet. Jeg ville være sikker først.
Jeg ville følge efter dig nogle dage, men skulle ikke vente længe.
Det var et risikabelt træk, også for dig.
Der var så mange.
Jeg tror, at du ville fanges. Derfor førte du dagbog.
-Du ville straffes. -Sikke et held, at du dukkede op.
Du fatter det vist ikke.
Det her er ingen straf. Jeg forsøger at redde dig.
Så gør det. Red mig.
Det vil jeg gøre.
Jeg mente, hvad jeg sagde.
Jeg vil forhindre dig i at skade andre, på den ene eller anden måde.
Sikke en skuespillerpræstation.
Han vil redde mig. Jeg må lade ham tro, at han kan.
Var det hele teater?
-Du var føjelig og spillede med... -Sig, hvad du mener!
Jeg vil bare sørge for, at du deltager i spillet.
Jeg har ikke brug for en peptalk. Og jeg har ikke brug for dig.
Ja?
Hvad? Ingenting.
Jeg tænker bare på, hvorfor du gjorde det.
Da jeg læste Erics mail...
Nej, jeg mener ikke Claire. Det forstår jeg. Du var jaloux.
Men hvorfor stoppede du ikke der? Hvorfor dræbte du de andre?
Du havde dårlig samvittighed over for Claire. Du ville fanges, ikke sandt?
Nej. Jeg gjorde det, fordi jeg kunne.
-Det tror jeg ikke på. -Jeg vil blæse på, hvad du tror.
Når nogen dør foran en, som Claire gjorde, bliver hele verden knivskarp.
-Et råb om hjælp? -Et tidsfordriv. Du kender mig ikke.
Jeg kender dig gennem den her.
Hende, der skrev den, havde drømme og tænkte på mennesker.
Det her er dit virkelige jeg.
-Seth er lidt forelsket. -Det her handler ikke om os.
"Befri den, du elsker." Hedder det ikke sådan?
Det ved du, at jeg ikke kan.
Ved du, hvad en hvidhaj gør, når den havner i et akvarium?
Den dunker hovedet mod glasset, hver gang.
Stop, Holly!
Hvad vil du gøre i morgen, når jeg flyder på hovedet i akvariet?
Du kan ikke bare gå din vej. Dine fingeraftryk er overalt.
Hvis jeg tager mit eget liv, er dit liv også slut.
Det er grænserne for vores forbandede forhold!
Seth? Gør dig færdig og kom ind på mit kontor.
-Er der noget galt? -Det er netop spørgsmålet.
-Nu er jeg ikke med. -Hundegårdene er beskidte...
...og du er her ikke. Nate siger, at du ikke har været her i to dage.
-Nate er næppe... -Nate passer sit arbejde!
-Du burde have passet dit. -Bliver jeg fyret?
Du får en advarsel. En til, så bliver du afskediget.
Tak. Du aner ikke, hvad det betyder.
"Sådan går det, når du tror, at det er dig, der har magten."
"Sådan her går det. Det er mig, der har magten."
Hej! Jeg skal bare lave vedligeholdelsesarbejde.
Jeg har din løn!
Du er her stadig.
Hvor er resten?
Der er ikke mere. Sådan går det, når du forsøger at tage magten.
-Det er ikke nok. -Det bestemmer du ikke.
-Fanden tage dig! -Jeg gør alt for dig, og du truer mig.
Gør det igen, så skal jeg vise, hvordan en rigtig sultestrejke føles.
Jeg drømte om dig i nat.
Det var kun dig og mig i et hus ved vandet.
Vi havde sikkert boet der længe, for der var billeder af os på væggene.
Det var underligt at se på dem, for på en måde føltes det rigtigt.
Som om det her er en drøm, og huset på stranden er virkeligheden.
Det er sådan, det skal være.
-Jeg kan købe noget i slikautomaten. -Tak, Seth.
-Hvad pokker...?! -Der er en lyskontakt på væggen.
-Hvad hedder du? -Nate.
Hør her, Nate. Du må låse op.
Hvordan er man, hvis man...? Har Seth gjort det her?
-Kom nu! Du må få mig ud herfra! -Vi må ringe til politiet!
-Hårdere! -Det her er helt sygt!
-Godt. -Jeg tæller til tre.
En, to, tre!
-Ved du, hvad ægte kærlighed er? -Hvad?
Hvis du elskede en, som blev syg-
-og nogen ville gøre en ende på hendes lidelse, hvad ville du så gøre?
-Det aner jeg da ikke! -Du ville gøre alt for at forhindre det.
Hvad som helst. Dét er kærlighed.
Kærlighed er opofrelser.
Hvad fanden? Du skal dø!
Stikker du mig?
Din satan!
Tag en cementblok! Han bevæger sig.
-Jeg kan ikke. -Du skal. Jeg vil ikke miste dig.
For fanden...!
Hvad fanden...
Hjælp!
Gør det igen!
En gang til!
-Undskyld! -Seth, hør på mig.
Gør præcis, som jeg siger.
Et: skil dig af med liget. Brænd det, grav det ned, hvad som helst.
Men fjern først ting, der kan identificere liget. Tænder, fingeraftryk...
Fingeraftrykkene fjerner du med en kartoffelkniv-
-men tænderne skal spredes på forskellige steder.
Så er der kun kroppen tilbage.
-Han kan ikke være i ovnen. -Nej, ikke sådan der.
Vil du øve dig i, hvad du skal sige?
Hej, mrs Gundy. Det er Seth.
Undskyld, at jeg ringer så sent.
Nate bad mig passe kontoret, mens han ordnede nogle ærinder.
Godnat. Undskyld.
-Hvordan føler du dig? -Fjern. Som om det skete for en anden.
-Første gang er altid værst. -Det var et uheld!
Det sværeste for mig var spørgsmålene.
I starten kunne jeg kun tænke: "Sæt nu hun havde et kæledyr?"
"En stakkels vovse, der sidder ved døren og venter på, at hun kommer hjem."
Men det går over.
Jo mere man tænker på det, desto mere husker man de gode dele.
-At man havde magt og følte sig usårlig. -Sådan var det ikke.
Det eneste problem er, at bagefter bliver alt som før igen.
Pludselig er man ikke noget særligt.
-Stop. -Så begynder man at tænke på...
...hvor langt man skal gå for at få den fornemmelse tilbage.
-Skam dig ikke over den, du er. -Jeg ville redde os. Jeg havde intet valg.
Har du aldrig tænkt på, hvorfor du tændte på mig af alle piger i verden?
Skulle det være en tilfældighed?
-Du og jeg er født til at gøre det her. -Du ved ingenting om mig.
Jeg ved, at en normal person, som finder en mordtilståelse, går til politiet
"Betjent? Servitricen derovre er Hannibal Lecter."
-Var reserveplanen at kidnappe mig? -Ellers havde du skadet andre.
Godt, at ingen kom til skade.
Som sagt... Det var et uheld.
Indse faktum. Du vil ikke redde liv. Du nyder det her.
Du nyder at have magten over liv og død.
Det er ikke for sent. Jeg kan redde dig.
Hør her... Jeg kan redde dig.
Du skal måske ikke redde mig.
Det er måske mig, der skal redde dig.
Jeg fryser sådan. Vil du hjælpe mig med at få varmen?
Jeg troede, at du elskede mig.
Det gør jeg.
Jeg elsker dig.
Holly... Holly?
Holly!
Jeg kommer tilbage så snart, jeg kan.
Det er kriminalinspektør Meara.
-Er der sket noget? -Kan vi tale sammen?
Du arbejder altså sammen med Nathan? Hvornår så du ham sidst?
Onsdag aften. Jeg passede kontoret, mens han havde nogle ærinder.
-Hvilken slags ærinder? -Det sagde han ikke.
Hvad var klokken dengang?
Omkring ni, ti.
-Gik han ud gennem hovedindgangen? -Ja. Hvorfor?
Hovedindgangen har elektronisk lås.
Alle passager bliver registreret.
Gæt, hvornår nogen sidst åbnede døren.
Klokken fire om morgenen. Sagde du, det var klokken ni om aftenen?
Jeg husker måske forkert. Han kan være gået ud via rampen.
Rampen? Det burde jeg tjekke.
-Er I venner? -Kolleger. Han var flink.
-Indtil han ville have dig fyret. -Sådan var det ikke. Vi var venner.
I "var" venner-i datid. Det er anden gang, du siger det.
En gang: forvirring. To gange: tilståelse.
-Hvad handler det her om? -Rutinespørgsmål.
Han bad dig altså dække over ham.
-Sagde han, hvor han skulle hen? -Møde en. Han fik en opringning.
Det var mærkeligt. Vi tjekkede nemlig samtalehistorikken.
Den sidste, han talte med, var sin kæreste, klokken 17.32.
Hej.
Du skal spise noget.
Kom nu.
Gør ikke sådan.
Jeg ved, hvad du er ude på. Det vil ikke lykkes.
Tal til mig. Kom nu.
Det er slut, Seth.
Jeg forstår det ikke.
Hvis du ikke kan give mig, hvad jeg har brug for, så kan ingen.
Sig, hvad du har brug for.
Det ved du.
Du anbragte mig i en kasse. Det er ikke kærlighed, men ejerskab.
Du gav mig ingenting.
-Du tog kun. -Jeg kan ikke lukke dig ud. Det ved du.
-Det har jeg ikke bedt dig om. -Hvad vil du så have?
-Bevis. -Bevis?
-En finger. -En finger?
Min finger?
Nej.
Det er sygt. Forstår du ikke det? Det er helt sygt!
-Nej. Jeg forsøger at redde dig. -Og jeg forsøger at lade dig gøre det.
Du kan ikke bede mig om det, og jeg vil ikke gøre det.
Jeg troede, at jeg var den eneste.
Allerede som barn vidste jeg, at hvis min familie og mine venner vidste...
Hvis de fik at vide, hvem jeg var, så ville de vende mig ryggen.
Så man lærer...
...at smelte ind og foregive.
Efter nogen tid tænker man slet ikke over, hvor ensom man egentlig er.
Men så...
...møder man en som dig.
Selv om han ikke ved det endnu.
Og pludselig begynder man at tænke:
"Det behøver måske ikke være sådan. Jeg behøver måske ikke være ensom."
Så slipper man rebet...
...for han vil ikke lade en falde. Han vil gribe en.
Det overbeviser man sig i hvert fald om...
...hele vejen ned.
Kom ikke tilbage.
Hvis jeg kun er et kæledyr for dig...
...så kom ikke tilbage.
Hvis jeg gør det her for din skyld, tror du mig så?
Ja.
-Det her er forkert. -Elsker du mig, kan intet være rigtigere.
Du er næsten færdig.
-Åbn døren. -Hvad laver du?
Åbn den skide dør! Hvor meget mere end en finger vil du miste?
Gå væk!
Holly...
Vent. Hvad laver du?
Jeg tror dig.
Gør du?
Betyder det, at du...?
Du reddede mig. Selvfølgelig elsker jeg dig.
Men du ved, hvad det indebærer.
Forlad mig ikke...
-Du har arbejdet på teksten i årevis! -Ja, selvfølgelig er jeg glad.
-Ikke overlykkelig? Du bliver jo udgivet! -Jeg betaler selv for udgivelsen.
Det er stadig flot. Jeg er stolt af dig.
-Du syntes jo ikke om fortællingen. -Jeg synes om dig.
Vil du give mig telefonen?
Værsgo.
Hej.
Endnu en dårlig dag med Eric. Han har stadig andre piger.
I morges gjorde jeg ham næsten... fortræd.
Men så tænkte jeg på dig.
Hvor meget du elsker mig...
...og hvad du gør for mig.
Så føltes det bedre.
Tekster: Torben Christensen