ŠEST DUŠA (ZAKLON)
"Da li imate osećanja koja ne umete da objasnite?"
"Da li ste ikada izgubili kontrolu nad njima?"
"Da li ta osećanja imaju ime?"
Ovo su prva 3 pitanja koja je Dr. Malisent postavio Džozefu Kinkerku
6 sati nakon njegovog hapšenja, na koja je Kinkerk odgovorio sa:
"Da, da i Henri."
Ovaj razgovor je je poslužio kao temelj neuspele odbrane,
ne samo zbog naročito pažljivo prikupljenih fizičkih dokaza,
nego i zbog vladajućeg mišljenja u modernoj psihijatriji:
sindrom višestrukih ličnosti ne postoji.
To je bio modni hir u psihologiji, oboljenje koje su izazvali terapeuti
a besmrtnost mu podarili mediji i loše smišljeni holivudski filmovi.
Džozef Kinkerk je bio na posmatranju
u raznim psihijatrijskim ustanovama tokom većeg dela svog punoletstva,
pa ipak nema nijednog dokumenta koji upućuje na Henrija
sve do njegovog hapšenja. Henri nije oteo Saru Mekenzi.
Nije je skinuo do gole kože i nije je vezao za krevet u podrumu.
Nije silovao njeno 12-godišnje telo,
ili pokušao da joj odstrani jajnike skalpelom.
I nije snimao video 2 sata, koliko je trebalo Sari da iskrvari,
kada operacija nije uspela.
Henri nije počinio ova zverstva jer... Henri ne postoji.
Džozef Kinkerk je u potpunosti svestan svojih dela,
kao što je bio i u trenutku kad ih je počinio.
Prošla je ponoć. Žao mi je... - Znam.
Samo dve čašice tekile i malo pojačajte TV.
Molim vas. - Što da ne.
U minut posle ponoći,
država Misuri je pristupila pogubljenju.
Džozefa Kinkerka smrtonosnom injekcijom.
Guverner nije odložio pogubljenje...
O, bože.
Mogu li dobiti još dve... dve čašice, molim vas?
Da promenim kanal?
Ne, u redu je.
...i g. Kinkerk je proglašen mrtvim 18 minuta nakon ponoći.
I kako ste upravo čuli...
Džozef Kinkerk je pogubljen u državnom zatvoru Misurija.
Halo. - Zdravo, mama.
Zdravo, zlato. - Nedostaješ mi.
I ti meni.
Kakva je to buka? - Ujak Stiven sprema doručak.
Možemo li sad u Starbaks?
Kako je prošlo veče? - Gledali smo "Noć živih mrtvaca".
O, ne! Tajne. Pst! - Daj mi svog ujaka.
Mama želi da priča s tobom.
Da li si videla kako su spržili zlikovca?
Radilo se o smrtonosnoj injekciji. I nisam.
I napila si se kao i obično? - Pazi kako pričaš pred Semijem.
Izvini. I jesi li se, kao i obično, napila?
Kasnim. Vidimo se popodne, važi? - Halo?
Hej. To je neučtivo. Tvoja mama mi je spustila slušalicu.
Tata, mogu li te nazvati kasnije?
Na aerodromu sam... - Treba mi tvoje mišljenje o pacijentu.
Opet se dereš. - Je li? Izvini!
Mislim da će ti ovaj biti jako zanimljiv.
Samo mi pošalji njegov zdravstveni karton i pregledaću ga.
Ne, ne, moraš se sresti s njim.
Pokupiću te na erodromu. Daj mu sat vremena.
Ne mogu pretumbati svoj život
svaki put kad iskopaš neku medicinsku neobičnost.
Da l' si to prekinuo? Tata?
Zdravo.
Pa, gde si našao ovog Dejvida Bernberga?
Dr. Foster mi ga uputio. - Čarli? Uklapa se.
Dejvid je uhapšen zbiog skitničarenja i sutradan predat Čarliju na staranje.
Koliko dugo je ovde?
Par dana. Od vikenda. - Samo toliko?
Obično ih lečiš mesec dana
pre nego što mi dozvoliš da ih rastavim na komade.
Ali ovaj je sasvim drukčiji. - Ma, nemoj? - Uživaj.
Možete li pustiti grejanje? - Naravno.
Zdravo. - Zdravo.
Hvala. - Naravno.
Ja sam Dr. Kara Džesap. A ti si sigurno Dejvid.
Dejvid Bernberg. Je li tako? - Tačno.
"Bernberg", je li to nemačko? - Nemam pojma.
Znaš li zašto si ovde? - Da mi postavite neka pitanja.
Slažeš se s tim? - Da.
Da li si ceo život u invalidskim kolicima? - Ne.
Doživeo sam nesreću pre par godina. - U redu.
Da li si dešnjak ili levak? - Dešnjak.
U kući gde si odrastao, koliko je bilo prozora?
10. 11, ako brojite i prozorče na vratima.
Ali ono se nije otvaralo.
Kad brojiš te prozore, da li si u kući ili napolju?
Unutra. Toplije je.
Da li si vaspitan u verskom duhu? - Gđo, odrastao sam u planinama.
Bog nas je držao za ruku, a đavo čekao da se spotaknemo.
Pokazala bih ti niz apstraktnih slika,
i želela bih da opišeš ono što ti padne na pamet. Dobro?
Dvoje male dece.
I igraju se... taši-taši-tanana... - Dobro.
A ova?
Liči mi na slona u cirkusu.
Da li je to veliki slon? - Ne, slonče.
Vidiš li kakve brojeve u krugu? - 16. - Dobro.
A ova? - 73. - Dobro.
Imaš li neka osećanja koja ne umeš da objasniš? - Ne.
Osećaš li se besno, ili nasilno, ili utučeno bez ikakvog očiglednog razloga?
Ne. - Hvala ti.
Dobro, tata, ja čekam. - Šta?
Nisi me doveo ovde da sretnem Dejvida, zar ne?
Mogu li da okrenem jedan broj? - Da, imam vremena na pretek. Samo izvoli.
Halo. - Dr. Harding. Je l' Adam tu?
Izvinite, Dr. Harding. Samo sam ja ovde.
Želeo bih da ga potražiš.
Šta je to bilo?
Ovo je Adam. - Adame, Dr. Harding.
Da li bi malo popričao s mojim kolegom? - Što da ne.
Nisi morao to da uradiš. - Šta da uradim?
Da se praviš važan. Tako izgledaš kao šarlatan.
Zdravo. Ja sam Dr. Džesap.
Džesap? Ćerka Dr. Hardinga? - Da, jesam. A ti si Adam.
Vaš muž je ubijen? - Da. - Kako?
Zaklao ga je pljačkaš. - Kad? - Pre tri godine.
Gde? - Kad se vraćao iz crkve na Badnje veče.
Da li sam bio nepristojan? - Nipošto.
Navikla sam.
Odglumljena agresivnost je uobičajena tehnika izbegavanja
koje koriste granične ličnosti tokom terapije.
Ali, to si već znao, zar ne? - Bravo, curo.
Moram se paziti tvojih patoloških sklonosti za iskorištavanjem.
Spreman si za neka pitanja? - Samo napred.
U domu gde si odrastao, koliko je bilo prozora?
Jedan. - Jedan? - U stvari, dva s vetrobranom.
Shvatam.
Da si religiozno vaspitan? - Kao katolik.
Dobro, Adame. Imam niz apstraktnih slika ovde.
Želela bih da ih pogledaš... - Plesači, moljac, slonovi, Đavo.
Sve sam to već viđao, doktorko. - Vidim da jesi. Očigledno.
Dobro, Adame.
Vidiš li brojeve u krugovima? - Ne.
A ova? - Ne. - Odlično.
A recimo ova? - Broj 7. - Dobro.
Dobro, Adame... mogu li da ti pogledam oči?
Nosiš li kontaktna sočiva?
Ne. To im je prirodna boja.
Da li si daltonista?
Ne vidim crvenu boju od rođenja.
Dobro, Adame. Završili smo. Hvala ti na saradnji.
Mogu li da idem?
Smestio si mi.
Ne, ne. Pružio sam ti priliku da preispitaš neke svoje pretpostavke.
Adam je domaćin. A Dejvid je alter ego.
Zašto mi nisi dopustio da prvo razgovaram s Adamom?
Gde je tu zabava?
Halo! - Mama!
Zdravo! - Zdravo.
Toliko si mi nedostajala! - Zdravo, ćale.
Zdravo, Stive. Koja oprema.
Deda...
Evo i mog anđela. Kako si?
Idi po svoje stvari. Važi? - Važi.
Pomoći ću ti. - Da li joj je bilo zabavno?
Bila je dosta neraspoložena dok joj nije leglo drugo pivo.
Ostaješ li na večeri? - Ne.
Semi ujutro ide u školu.
Dobro si? Mislim, zaista dobro?
Da, biću dobro.
Na čemu radiš? - Sređujem neki materijal. - Sjajno.
Nemaš pojma o čemu pričam, zar ne? - Ne. - Ne.
Evo nas.
Da li si se zahvalila ujaku Stivenu, dušo?
Hvala ti, ujače Stiven.
Semi, sledeći put ti donosiš pivo, važi? - Važi.
Moram ti priznati, obožavam tvoje maloletničke šale s pivom.
Hvala ti. - Prosto ih obožavam.
Hvala ti. - 'đenja.
Zdravo. Gubi se s mog poseda. - 'đenja.
Nemoj parkirati skroz na kraju prilaza.
Zašto? - Biće mi pretesno da izađem.
Moći ćeš da izađeš. - Ne, to je...
Hvala, ćale. Ovo je savršeno.
Dušo, idi da se okupaš. Posle ćemo večerati.
Važi, mama!
Šta je to? - Adamov dosije. Pogledaj ga.
Razmisliću.
Nemam puno vremena za Boga ovih dana, doktore.
Izgleda da je to obostrano.
A vi? Imate li vašu veru?
Moja ćerka je nedavno izgubila muža.
Bio je dobar, dobar čovek. I ubijen je bez ikakvog razloga.
Ubijen? - Aha.
Pa mi je pomalo teško da verujem u Boga koji bi naudio mojoj ćerki...
Je li Adam tu?
Izvinite, Dr. Harding. Samo sam ja ovde.
Mala CC. - Hej, Čarli. Grozno izgledaš.
Baš ti hvala. Malo antibiotika i biću dobro.
Čemu da zahvalim na ovom zadovoljstvu? - Adam Sejber.
Kako je došao kod tebe i zašto si ga uvalio mom tati.
Policija ga je našla kako leži na ulici.
Nije delovao pijan. Tvrdio je da ne može da hoda.
Predstavio se kao Dejvid Bernberg.
Kad sam ga ja pregledao, bio je na nogama i zvao se Adam Sejber.
Reče da nema pojma kako je dospeo u bolnicu.
Odmah sam se setio tvog tate. - Pa da, naravno.
Da li si ikad čuo za pacijenta daltonistu samo na jedno oko?
Nisam. Zašto?
Pomislila sam da bi to bilo objašnjenje... Ma, nema veze.
Kako je Semi? - Ona je sjajno.
Luda je za fudbalom.
U petak se takmiči za mesto u školskom timu. Što ne dođeš?
Voleo bih. - Dobro.
Mogu li dobiti kopiju njegovog zdravstvenog kartona?
Poslaću ti ga faksom popodne. - Hvala ti.
Čuvaj se, važi? - Da, hoću. A ti čuvaj ono dete.
Da. Uvek. Da li Eli još uvek radi na radiologiji?
Da, ali sad je na trećem spratu. - Dobro. Hvala još jednom.
'đenja.
Je li moguće da izvrtanjem vrata on pritiska neki živac,
i to dovodi do privremene paralize? - Pogledaj.
Rendgenski snimak... treći, četvrti i peti pršljen su...
Spojeni.
Dakle, ovde gledamo snimke dve različite osobe.
Dve različite osobe.
To je prevara - taj tip, doktor. - Doktor? - Naravno.
Koliko dobro ga poznaješ? - Pa, ima dana kad ga uopšte ne poznajem.
Podvuče ti se pod kožu, zar ne?
Ovo nisu njegovi snimci. Nemoguće.
Je li moguće da vidiš upravo ono u šta gledaš?
Ne, jer je to nemoguće.
Adam je prava stvar. - On je beznadežno bolestan mladić,
ali potpuno je svestan Dejvida, i svih njegovih postupaka.
Dejvid je puka izmišljotina i dokazaću ti.
Znaš šta? Nismo večerali zajedno već mesec dana.
Dolaziš za Uskrs, zar ne?
Šta da donesem? - Samo se pojavi kakvog te već bog dao.
To je moja cura. - Aha.
Hvala. - Hvala ti.
Dobro, koje ime?
Dakle, Dejvid Bernberg, srednja škola Šejdivud.
Šejdivud.
Izvinite, doktore. Preplašio sam vas?
Da, malčice. Da.
Čujte, nisam želeo da odete a da vam se ne zahvalim.
Za šta? - Što ste pokušali da pomognete.
Hvala. - Nema na čemu.
Izvinite, tražim godišnjake.
Drugi red pozadi. Ali požurite. Zatvaram za 10 minuta.
Požuriću, obećavam.
Jeste li pri kraju? - Samo što nisam.
Matija, Marko, Luka i Jovane, blagoslovite postelju moju,
blagoslovite me dok tonem u san, i Bogu se prepuštam da me čuva.
Pet anđelčića oko mog kreveta: jedan kod nogu a jedan kod uzglavlja,
jedan da peva a jedan da se moli... a jedan da mi grehove odnese.
Amen.
Nije mislila ozbiljno. Je li tako?
Halo? - Čarli? - Mala CC. - Zvučiš grozno.
Čuj, da ti donesem nešto? - Ne, imam supu.
A antibiotici samo što nisu počeli da deluju.
Neprijatno mi je da te pitam, ali nisi mi poslao Adamov karton.
Izvini. Može odmah ujutro?
Da, naravno. Samo se dobro odmori. - Hoću.
Do skorog viđenja. - Dobro, ozdravi.
Izvinite. Da li znate gde je kuća Korijevih?
Nemam pojma kako sam dospeo ovde.
Ne znam kako sam se našao u krevetu sinoć.
Samo sam se probudio u svojoj sobi i ničega se ne sećam.
Bolničarke su ti pomogle do kreveta.
Da li sam bio budan? - U neku ruku.
Halo?
Uništeni su, zar ne?
Izvinite... kucala sam na prednja vrata.
Ja sam... - Našla sam ih jutros.
Bili su u vodi nedeljama.
Sva ta muzika i život, sve je nestalo.
Mislim... mislim da se deo toga može sačuvati.
Pa, uvek se možemo nadati. A ko ste vi?
Tražim Dejvida Berberga. - Dejvida? - Da.
Stojite na njemu, zar ne vidite?
Dešava se uvek u ovo doba godine...
neki lokalni izveštač neizbežno nabasa na priču u arhivama
i pokuša da je oživi kao opomenu.
Da li govorite o Dejvidovoj nesreći?
Ne, draga moja. O njegovom ubistvu.
Kako se desila nezgoda? - Pao je.
Vlažno lišće na kamenim basamacima.
I tako se njegov život ponovo našao na početku.
Ali prigrlio je svoju sudbinu s takvom uzvišenošću.
Čitave tri godine...
jDejvid je pokazivao kolika je svetlost Svetoga Duha u njemu.
Ali tada... je zalutao.
Našao je lekara u gradu
koji je eksperimentisao s lečenjem kičme i slične koještarije.
I Dejvid je poverovao da će jednog dana ponovo prohodati.
I svakog meseca se vozio u grad s očima punim nade,
samo da bi ga seckali i boli injekcijama,
a vraćao se slomljena srca.
I onda je jednog meseca napustio dom... i nikad se nije vratio.
Posle nedelju dana su pronašli njegove ostatke.
Odveden je u šumu... i zlostavljan. Mučen.
Zamislite samo.
Kako Dejvid sedi tamo, posmatra, nemoćan da pruži otpor,
gleda kako mu rade te neizrecive stvari.
Ja ne mnogu... - I molim se da nikad i nećete.
Dejvid je okrenuo leđa bogu i odgovore potražio u nauci.
Gospod nam je jasno rekao: "Ne gubite veru u mene."
Hej, Art. Čeka te kafa i pita od jabuka.
Dušo moja. Da li si se lepo provela?
Nisam. Sahranili smo pticu. - Sjajno.
Izaberi nešto za sebe dok ja popričam s dedom.
Dobro, kreći.
Koja je osnovna razlika između otuđene i halucinantne osobe?
Nema pozdrava?
Jer sam našla nešto. - Jesi li?
Pravi Dejvid Bernberg je rođen 5. februara 1963.
Okliznuo se i slomio kičmu u novembru 1979.
Ubijen je aprila 1982.
I dok su sve lokalne TV stanice i novine
prepričavali detalje njegove strašne smrti,
tvoj Adam Sejber je imao 6 godina, majka mu je umrla,
a on je poveren prvoj od mnogih hraniteljskih porodica.
Beg je našao u... tom jezivom ubistvu.
Sve što Adam zna o Dejvidu
mogao je da napabirči iz medija, je l' tako?
Dobro, recimo da se složim s ovim... ponešto klimavim pretpostavkama.
Zašto bi Adam stvorio obmanu?
Daj mi svoj novčanik. - Može li bilo koji?
Zašto nosiš sa sobom ovu sliku mame? - Da me podseća na nju.
I da doživiš pozitivni učinak tih sećanja. - Da. - Da.
E sad, da ova slika postoji a da toga nisi svestan,
da li bi i dalje imao koristi od njenog postojanja?
Pretpostavljam da ne.
O, dobro. Dakle, verujem da je kao dete
počeo da nosi sa sobom mentalnu sliku Dejvida,
kako bi bez obzira gde se nalazio i bez obzira na grozote koja ga okružuju,
uvek postojao neko kome je daleko gore nego njemu.
Dejvid Bernberg koga su mučili do smrti planinske veštice što obožavaju đavola.
Ali da bi imao koristi od te slike u glavi,
mora je biti potpuno svestan, te stoga ne može biti otuđen.
To je vrlo ubedljiva dijagnoza. - Hvala ti puno.
Kako ćeš je dokazati?
Tata, neću je dokazivati. već ću je lečiti.
Dobar dan, gđo Bernberg.
Hvala vam što ste pristali da mi pomognete.
Nisam vam rekla da Adam oponaša vašeg sina.
Nisam želela da vas uznemirim.
Podigla sam tri sina i za svakog od njih izgovorila molitvu na grobu.
Malo toga me može uznemiriti. - Hvala vam. Zaista sam vam zahvalna.
Evo ga... ovo je sad Adam.
Zdravo, Adame. Ovo je Dita Bernberg.
Da li ti je poznato to ime? - Ne.
Njen sin je ubijen pre 25 godina. - Sranje. Izvinite.
Možda si čuo za to. Pisalo je u novinama.
Pre 25 godina? Koliko sam ono imao, 6 godina?
Nisam pratio novine.
Zar se nećete javiti?
Niko ne zna da sam ovde. Verovatno je za tebe.
Hej, Adam na telefonu.
Mogu li da pričam s Dejvidom? - Nema nikakvog Dejvida ovde.
Mama?
Pronašla si me, mama. - Moj sin je mrtav.
Ne, mama. Ja nisam mrtav. - Ti nisi moj sin. - Jesam.
Živeli smo u kući Kori na Tula Roudu. - Ja sam vašu adresu pronašla u imeniku.
Moja spavaća soba je bila biblioteka.
Slagala si odeću na policama kao knjige.
Prekini. - Da.
Govorila bi: "Koju odeću ćemo danas da čitamo, Dejvide?" -Ne.
Moj krevet. Bio je od drveta koje je me štitilo od duhova.
Moj sin, Dejvid, umro je pre 25 godina. - Nosiš ekser u džepu.
Kako je mogao to da zna? Niko to ne zna, osim...
Našli smo ga u Askern Majnu.
Uvek ga nosiš sa sobom, mama.
Dejvide. - Mama.
Čelik iz dubine zemlje... da čuva od svakog zla.
Da čuva od svakog zla. - Da.
Ovo ne uspeva.
Znam da postoji racionalno objašnjenje. Samo me sačekajte.
Mama!
Da, to je to. Izvedi ga iz kombija.
Da li da pođem s vama? - Ne, bićemo dobro.
Sigurni ste? - Jesam.
U redu. - Biću ja dobro.
Dobro, Dejvide, da li znaš gde se nalaziš? - Ne, gđo.
Nema razloga zašto bi prepoznao ovo mesto.
Šta je? Šta je bilo? - Bio sam ovde noću. - Šta?
Zato nisam prepoznao ovo mesto.
Stvari se razlikuju.
Padao je sneg. Baš tamo... bila je šupa.
Dejvide?
On dolazi. - Ko to dolazi?
Ko dolazi? Samo mi kaži. U redu je.
Kaži mi. Kaži mi ko dolazi. Ko je to? Ko to dolazi?
Đavo.
Žao mi je. Izvini. - Ne ostavjaj me, molim te.
Ne ostavljaj me, molim te. - Odvešću te nazad u kombi.
Odvešću te... U redu je. Evo, dobro je.
U redu je.
Molim te, molim te, odvedi me odavde.
Čuj, stolica se zaglavila.
Moram nazad... - Ne! Nemoj, molim te!
Ne ostavljaj me, molim te. - Dobro, de. Dobro.
Samo... moram dobiti signal.
Malo ću se udaljiti da dobijem signal, važi?
Dobro si.
Kara. - Virdžile. - Nešto nije u redu? - Ne, u redu sam.
Stolica se zaglavila i moraš mi pomoći da je izguramo.
Samo da nađem nešto. Evo me odmah.
Hvala. Ćao.
Da vidimo šta imamo ovde. Zaglavila se, je li?
Zdravo, Adame.
Ko je Adam?
Zovem se Dr. Karolina Džesap.
Adam... - Pitao sam ko je Adam. - On je moj pacijent.
Da li si dobro?
Malo si zbunjen? - Zbunjen? - Nemoj ti meni "zbunjen", damo.
Ne budiš se ti na čudnim mestima bez pojma kako si dospeo tamo.
Pitao sam te nešto.
Gde se nalazim? I zašto bi mislila da sam ja Adam?
Ti si u Volkers Milu. I ličiš na Adama.
Hej! - Karolina, jesi l' dobro? - Da, dobro smo.
Samo sam... pričala s... - Vesom. - Vesom.
'jutro, Virdžile. - Vesli.
Evo nas. Divno. Hvataj. Hvataj ga.
Lepo, šutiraj. - Tata!
Tata. - Da.
Moramo da popričamo. - Odmah se vraćam.
Zašto si... - Upravo sam srela Vesa!
Zašto, tata? Zašto? Zašto mi to radiš?
Jer si prestala da se pitaš.
Samo to i radim. Ništa drugo i ne radim.
Ništa drugo i ne radim, tata. - Ne, ne!
Prestala da postavljaš pitanja o sebi, Karolina!
Razvila si ovaj čvrst sistem verovanja
koji odbijaš podvrgnuti bilo kakvoj analizi.
Što znači da nikad nećeš imati
nijednu novu misao u svom profesionalnom životu.
Moraš da naučiš da odložiš te ideje na stranu,
i nastaviš dalje s jednim velikim pitanjem: "Zašto?"
Prosto zapitaj: "Šta?", da bi priznala: "Ne znam".
To što si stariji ne znači da si u pravu. Možda si samo nešto duže u krivu.
Šta je bila tvoja motivacija?
Da pomogneš Adamu da otkrije krizu koja je pocepala njegovu psihu?
Ili da dokažeš da sam skroz pogrešio? - Ma daj, nemoj!
Svi na tuširanje. Dušo!
Vesli Krajt je bio vođa anderground rok grupe.
Umro je u novembru 1994. Moguće samoubistvo.
U tom trenutku je Adam Sejber bio u zatvoru.
Bio je smešten u samici.
I tako, u tom teškom trenutku njegovog života,
on izmisli još jednu osobu čija priča je gora od njegove.
U redu. - U redu. Dobro.
Zdravo, Vesli. Žao mi je što si toliko čekao.
Imam vremena na pretek, Dr. Džesap.
Postavila bih ti neka pitanja, ako ti ne smeta.
Želeo bih da vam ja prvi postavim pitanje. - Da?
Da li je vaš doktorat u ime boga ili nauke?
Zašto pitaš? - Ta stvar oko vašeg vrata.
Smatram se doktorom nauka, ali takođe i vernicom.
Nešto bih ti pokazala.
1. novembar 1994. Da li ti nešto znači?
Skloni se od mene. - Šta se desilo tog dana?
Skloni se. - Šta se desilo tog dana?
Šta znaš o tom danu?
Skloni se od mene. - Ves.
Beži od mene!
Dejvide?
Da li si dobro? - Bio je ovde.
Ko? Ko je bio ovde?
Gde si to čuo?
Nigde. Napisao sam je.
To je Dejvidova pesma.
Da li je ikad objavljena? - Ne.
Dejvid ju je izmislio u bolnici posle nezgode,
i uvek je pevušio sebi kad je bio tužan ili uplašen.
Kad bi bio uplašen?
To mu je služilo kao utočište, kao zaklon pred olujom.
Da li je moguće da...
da je u noći kad je ubijen, kad je bio u šumi,
da li je moguće da je pevušio tu uspavanku?
Molim se da jeste.
Halo? - Tata.
Mislim da je Adam Sejber kao dečak bio svedok ubistvu Dejvida Bernberga.
A Dejvid mu služi kao bekstvo od te uspomene. A možda i Ves.
Imaš li adresu Adama? - Zašto?
Jer želim da znam od kakvog života pokušava da pobegne.
Hej... Zdravo, druže.
Dobar dečko, dobar.
Halo!
Halo?
Hej, druže. Jesmo li sami?
U redu je. Ući ću unutra.
Dolazim. Neću te povrediti.
Halo?
Sranje.
Važi, druže. U redu je.
Da vidimo da li ću naći nešto.
Izvoli. Uzmi.
Izvoli. Jadničak.
Halo?
Ima li koga?
Halo?
O, bože. O, bože.
U redu.
O, bože.
O, bože. O, bože...
Vaš prvi leš? - Ne.
Poslali smo patrolu da privedu Adama Sejbera na ispitivanje.
Sranje! Sranje!
Zaboravila sam pokupiti ćerku. Ne mogu ostati.
Ne morate ostati. - Hvala.
Ja ću. - Hvala.
Da li si me video? - Odlično, dušo.
Zaista, tata?
Kena, hajde. Idemo.
Dolazim odmah.
Halo? Detektiv Denton?
Karolina Džesap. - Zdravo.
Adam Sejber je u školi moje ćerke.
Sigurni ste da je to on? - Jesam.
Da, osnovna škola Brokherst. Na fudbalskom terenu. - Važi, ja...
Šaljem patrolu. - Što pre. Hvala.
Semi!
Vidiš li? - Samanta! - Rekao sam ti da će doći.
Bez brige. - Samanta!
Semi. Samanta. Samanta...
Žao mi je što kasnim. A sad dođi odmah kod mene.
Ali, mama... - Smesta! Dođi ovamo!
Hajde, hajde.
Idi i čekaj tamo s Brodijevom mamom.
Je l' sve u redu? - Kako si se ti stvorio ovde?
Nisam posve siguran. Semi je bila divna! Mislim da će joj uspeti...
Ne prilazi mojoj porodici!
Ali ti si me pozvala! - Ni u ludilu! - U bolnici.
U kojoj bolnici? - Kad si došla da me vidiš.
CC, da li si dobro? - Kako si me nazvao?
Mala CC.
Ko si ti? - Pobogu! Karolina, to sam ja.
Čarls.
Zar se nismo dogovorili da nema razgovora sa nepoznatima?
Ali, znao je kako se zovem.
I samo je želeo da popričamo dok ne stigneš.
O čemu? - O porodičnim stvarima.
Je li? O čemu još? - Šta smo radili preko leta.
I o mom rođendanu. - Šta o tvom rođendanu?
Da li su mi se dopale knjige koje mi je poslao.
I šta još? - Pa o bogu, i još koječemu.
Šta si mu rekla? - Da ne verujem u njega.
Zašto bi rekla to, dušo?
Jer da Bog postoji, ne bi pustio tatu da umre.
Mislim da, mislim... Bog je znao koliko je tata divan.
I želeo ga je na nebesima da ih učini boljim.
U redu je ako ne verujem, mama.
Zašto? - Jer ni deda više ne veruje.
Pa, kako god bilo, biću zajedno s njim.
Ovde.
Bog te voli. I uvek će te voleti.
Šta si radila s leđima? - Ne znam.
Malo me svrbi. - Staviću nešto na to.
Tata, ja sam.
Mislim da postoji veza između Adama i njegovih drugih ličnosti.
Svi oni žele da znaju da li imaš vere.
Adam je pitao tebe, Ves mene. A Čarls je pitao Semi.
Čarls? Pa...
Adam je došao u Seminu školu i pretvarao se da je Čarls.
Karolina, Čarls je mrtav. - Šta? Ja... Tata, sad sam pričala s njim.
Bio je bolestan, ali nije bio...
Tata, žao mi je. - I meni.
U svemu je morao da bude prvi.
Da li si dobro? - Samo neko golicanje.
Volim te, dušo. - I ja tebe, tata.
Zdravo.
Zapazio sam crtanku u tvojoj sobi. Voliš da crtaš?
Besposlene ruke. - Mojsije se davi u moru što se nije rastavilo.
Gledam u to.
Senka se miče. Kao da ima još nekoga tamo, je li tako?
Da, ali... - Ali...
Znaš... - Ali... ali, šta?
Kara, to je... Daj, radi se o tati.
Radi ono što oduvek radi. Igra se s tobom.
Saznaj šta je to. - Da, naravno.
Dakle... o čemu se radi? - Nađeno je telo u vašoj kući.
Molim? - Muškarac. Otprilike 50 godina.
Poznajete ga? U redu. Da li ste religiozni, g. Sejber?
Pitam samo zato jer je ovo bilo urezano u žrtvina leđa.
Prepoznajete li?
Možda je užeženo ili urezano, nismo još sigurni.
Da li vam to išta znači? - Ne.
Adame, da li vam je išta od toga poznato?
Da li ih prepoznajete? Šta vam znači taj krst?
Prepoznajete li bilo šta od toga?
Rekao sam: "Ne prepoznajem ih!" Da li ste gluvi?
Izvinite, detektive. Možemo li popričati načas?
Ne pritiskajte ga toliko. Nećete bogzna šta postići.
I... mislim da vam mogu pomoći s tim krstom.
Negde sam ga već videla. - U redu.
Videla sam već takva obeležja u gradu.
Izvinite. Nisam znala koga drugog da pitam.
Dr. Džesap, zašto ste došli?
Vaši udžbenici su vas ostavili na cedilu, je li tačno?
Da. - Dakle, slušajte.
Zato nam je Bog podario dva uveta ali samo jedna usta.
U brdima ima đavolje vradžbine,
pa će neko možda pokušati da brine o namučenom detetu
ili da se osveti za strašno nedelo.
Zapamtite ovo.
Knjige su vas možda ostavile na cedilu, ali ne i vaš Bog.
Pratite put do kraja iznad doline.
Tamo ćete naći Holere. Pitajte ih za Baku.
Izvinite? Tražim Baku.
Jako mi je bitno da je nađem. Moram da saznam šta je ovo.
Mislim da je neki krst. Znate li šta je to?
Da li... da li znate?
Dajte da vidim.
To nije krst. - Kako to izvodite?
S boljim vidom od vašeg. - Recite mi šta to znači.
Nećete mi poverovati. Dete!
Šta je to do đavola?
Može jedan sok? Sigurna si?
Nema teorije. Ma nema šanse.
Šta radiš? - Izvini, druže.
Moram da probam nešto.
Ujka Stivene.
Šta radiš? - Nešto proveravam.
Držite ga dole. Držite ga dole!
Budi miran!
Biće mu dobro.
Da li mi sad verujete?
To je rukopis planine. Ovo je... zaklon.
Imate dve nove poruke.
Dr. Džesap, det. Danton.
Nije bilo dovoljno razloga da zadržimo Adama Sejbera,
ali pušten je na staranje kod vašeg oca.
Kako ste prošli s tim krstom? Nazovite me.
Sledeća poruka. - Isuse, Keri, gde si do vraga?
Ona tama na videu, ona stvar što se kreće...
to je zvučni talas. To je glas.
Keri, to je prokleti glas. Slušaj.
Velečasni Kristijan Mur... zakloni sad neverne!
Da li si čula? Kara. - Šta je to bilo?
Nemam pojma. Ali znam ko je Kristijan Mur. Ili ko je bio.
Rođen je u Berlingtonu, Alabama, 1889.
Jedan od dobrih starih momaka, južnjački iscelitelj verom.
Umro je 1918. To je sve što imam.
Međutim, sliušaj ovo.
Ima neko istorijsko udruženje tamo u Miling Džankšenu.
Tamo je tip po imenu Monti. On zna sve o njemu.
U redu... nalazim se na oko 50 milja od Miling Džankšena.
Možeš da stigneš tamo za sat. Put pod noge.
Dobro si? - Grebe me grlo.
Da vidimo šta imam. - Bez lekova za kašalj.
Mama kaže da to nije dobro za tebe.
Ozbiljno? - Kažu da je dobar i med.
Je li? Važi.
Ujače Stiven? - Da? - Imam nešto na leđima.
Moj pokojni otac je snimio ove filmove odmah posle Prvog svetskog rata.
1918. Tada je došla. Epidemija gripa.
I tad smo sreli njega. Velečasnog Kristijana Mura.
Bio je samoproglašeni iscelitelj verom,
i rekao je Holerovima da se okanu vudu medicine.
Samo vera u Gospoda.
I mnogo je Holerovih okrenulo leđa Baki.
Vidiš, kao primer je koristio svoje dvoje dece.
Bili su zdravi k'o dren i očito imuni na razorno delovanje bolesti.
I bila su to čudna deca, koliko se ja sećam. Ćutljiva.
Ispostavilo se da je njihovo ćutanje imalo valjanog razloga.
Velečasni je izgubio veru,
pa je svoju rodbinu vakcinisao protiv bolesti,
a sve ostale je prepustio smrti. - To je strašno.
I zato su Holerovi uradili to što su uradili. - Šta to?
Moj otac ga je pratio i snimao kao i obično.
I tada sam ih našao... decu velečanog.
Odvukli su velečasnog do Bake.
I ona je izrekla svoju planinsku pravdu za njegovo neverstvo.
Ne mogu ti zaista reći šta se zapravo dogodilo...
Ali detetu od osam godina,
to je zacelo ličilo kao da je matora veštica
isisala dušu iz Kristijana Mura,
a gušu mu napunila blatom da se više ne vrati nazad.
I onda reče nešto što će me zauvek pratiti.
Velečasni Kristijan Mur, zaklonite sad neverne!
Izvinite.
Halo. - Dr. Džesap, det. Danton. Da li me čujete?
Da. Šta... Šta je bilo?
Samo da znate da smo poslali patrolu kod vašeg oca.
Biće tamo za koji minut. I ja sam krenuo tamo.
Zašto?! Zašto? Šta se desilo?! - Došlo je do zabune.
Halo? - Tata? - O, zdravo, dušo.
Je li Adam s tobom? - Da, policija ga je dovela pre nekog vremena.
Da li može da me čuje? - Ne verujem. On je u svojoj sobi.
Tata, želim da odeš. - Zašto? Šta se događa?
U opasnosti si. - O čemu pričaš?
Tata, Adam Sejber je mrtav. Čuješ li me?
Da, ali to nema nikakvog smisla.
Telo koje sam našla, to je bio Adam.
Ko god da je sad s tobom, nije Adam Sejber.
Pa, ko je onda? - Ne znam ko je...
O, moj bože.
Tata... Tata... tata!
Tata, da li me čuješ?
Da li me čuješ?
Tata?
Tata...
Ne...
Samo se javi, molim te.
Institut Latam. - Virdžile, otrči gore i vidi kako mi je tata.
Važi, idem da vidim. Budi na vezi.
Dr. Harding? Sranje... sranje.
Ne! Isuse!
Dr... Dr. Harding...
Kara... Kara... Kara, ti...
Virdžile, gde... gde mi je tata?
Desilo se nešto strašno, Kara. Ja...
Umro je. Mrtav je. - Šta?
Nisam mogao... ništa nisam mogao uraditi.
Umro je. - Št... šta... Šta?
Žao mi je Kara. Strašno mi je žao...
Halo? - Zdravo, dušo. Mama je.
Možeš li... možeš li mi dati ujaka?
Mama želi da priča s tobom.
Otišao je po ključeve od kola. - Zašto? Gde ste krenuli?
Hajde, hajde.
Semi, jesi li dobro?
Semi strašno kašlje. Ima neki osip na leđima.
Pedijatrija ne radi. Moram je odvesti u opštu bolnicu.
Kara?
Jesi li tamo?
Lekar joj ne može pomoći.
Da li si sišla s uma, Kara? Mora kod lekara.
Razmisli o onome šta si čuo na video snimku.
Taj čovek je tako opasan. Molim te, dovedi je ovde gore.
Ne, slušaš li sebe šta pričaš?
Ne vodim svoju nećaku nekom proletom vraču.
Vodim je u bolnicu. - Saslušaj me, molim te, i dovedi je ovde.
Ne! - Gde idemo?
U bolnicu. Bićeš ti dobro.
Stive! Sačekaj.
Ne prilazi nam.
Stive! Nemnaš pojma šta se dešava ovde, Stivi.
Samanta Džejn! Pođi sa mnom! Samanta Džejn!
Idi, idi, idi! Uz stepenice.
U kupatilo. U kupatilo, hajde.
U velikoj si opasnosti.
Tvoja nakaza se upravo pojavila u tatinim kolima.
Drži ga dalje od nje.
Stivene, barem jednom u životu poslušaj svog oca!
Ovde. - Zdravo, mama.
Dušo. Uradi sve kako ti ujak kaže, važi?
Važi. - *Sve će biti u redu.
A ja ću sve vreme ostati na vezi, dobro?
Plašim se, mama. - Znam, znam.
Čovek s igrališta... ovde je.
Znam, dušo Znam.
Stive!
On se penje stepenicama. U kući je.
Stiven?
Samanta Džejn!
Stiven, ovo je tvoj otac.
Nemoj da se igraš sa mnom, Stivene.
Semi?
Samanta Džejn, dušo.
Moraš da pođeš sa svojim dedom, Samanta Džejn.
Dušo?
Molim te! Proklet bio, Stivene, otvori vrata!
Nemamo puno vremena!
Dolazi jedan vrlo zao čovek, Stivi!
Otvori vrata!
Ne mogu da ti pomognem ako mi ne otvoriš!
Baš me briga, čoveče! Gubi se iz ove kuće!
Stivi! Stivi!
Stivi!
Semi!
Samanta Džejn...
Semi! Semi! Stivene?
To je bila nesreća, dušo.
Salušaj me.
Moraš da pođeš sa mnom, Samanta Džejn.
Semi, kaži mu da se Dejvid javi na telefon.
Želi da priča s Dejvidom.
Dejid? On nije tu, zlato.
Semi, stavi me... stavi me na spikerfon.
Karolina?
Nek' se Dejvid javi na jebeni telefon!
Semi? Sem... Stiven? Stiven?
Mama...
On je pao. - Semi? - Možeš li doći po mene?
Pre nego što se probudi. Ujače Stiven?
Da li si dobro?
Kaži mi gde je taj vrač?
Hajde, dobro si. - Plašim se!
Nemoj da se plašiš.
Veži pojas.
Hajde!
Kašalj me tera na povraćanje, ujače Stiven.
Vrlo brzo ćemo ti videti mamu.
Obećavam.
Hej!
Mama! - Poneću te, dušo.
Pruži mi ruke. U redu je.
O, moj bože. Hajde.
Mama!
Daj mi da vidim.
Vozi, Stivene. Vozi pravo napred.
Koliko još? - Samo još nekoliko milja.
Mi smo usred nedođije. - Znam, znam.
Samo pravo. Brzo ćemo stići.
Isuse, valjda znaš šta radiš.
Samo nastavi pravo!
Pazi! - Sranje!
O, bože! Dobro je. Šta je to do vraga?
U redu je.
Stigli smo. U redu je.
Ostani ovde. Ostani ovde, Stivene.
Hajde, dušo. Hajde.
U redu je, dobro si. Znam, znam. U redu je.
O, jebem ti...
Sranje.
Hajde...
Mama, ne želim da... - Ne, u redu je.
Samo joj pokaži leđa.
Deluje strašno. - Pokaži joj leđa.
Pomoći će ti. Biću ovde pored tebe.
Da li moram? - Biću ovde, važi?
Odlutala si s puta, dete?
Od Boga? - Otac mi je umro.
Strašna je stvar izgubiti nekog voljenog.
A još gore je izgubiti veru.
Žao mi je, dete.
Zašto?
Jednom kad krene zaklanjanje, on će te pronaći.
Ne, ne. Moraš nešto preduzeti.
Izabrala je.
Nije izabrala, nije izabrala. Ona je dete.
Svi smo mi božja deca.
Pomozi joj, molim te. Pomozi joj.
Neće biti sama.
Odmaraće se s onima u zaklonu.
Ne. Ne!
Mama!
Stivene! Stivene!
Pokrij oči.
Nemoj da gledaš. Nemoj da gledaš.
Stiven... Stivene?
Stiven...
Nemoj... Ključevi... ključevi...
Semi!
Mama! Hajde...
Mamice!
Semi...
U redu. Da li si dobro?
U redu je, zlato. U redu je, hajde.
Hajde.
Žso mi je. U redu, žao mi je.
U redu je. Dobro si.
Semi? Semi, šta je bilo?
O, moj bože. U redu je, dušo. Izbaci napolje. Izbaci.
O, moj bože. - Mama, ne osećam prste. - Dobro, dušo. Dobro je. Dobro si.
Biće to dobro. Biće ti dobro...
Semi!
Mamice?
Ti krvariš, mama.
Udarila sam glavu.
U redu je. - Jako se plašim, mamice.
U redu je. Pst...
Dođi. Dođi ovde.
Dođi ovde. U redu je.
U redu je. Dobro je.
Matija, Marko, Luka i Jovane,
blagoslovite postelju moju,
blagoslovite me dok tonem u san,
i Bogu se prepuštam da me čuva.
Pet anđelčića oko mog kreveta:
Jedan kod nogu a jedan kod uzglavlja,
jedan da peva a jedan da se moli...
a jedan da mi grehove odnese.
Amen.
Mamice...
U redu je.
Mama!
Semi.
Semi?
Diši. Diši. Diši.
Diši, Semi.
O, bože.
Semi?