Čo by sa stalo
keby každý žijúci človek na zemi
zmizol?
V nejakom čase v budúcnosti, by toto mohol byť osud našej planéty.
Toto nie je príbeh o tom ako možno zmizneme
je to príbeh o tom čo sa stane Svetu, ktorý za sebou zanecháme.
Život po ľuďoch
Zmiznutie ľudstva môže vyzerať ako sci-fi,
ale nakoniec príde deň ako toto;
Deň keď sa ľudia viac nebudú prechádzať po zemi.
Nie je ťažké si predstaviť zmiznutie ľudstva zo zemského povrchu.
Každá generácia ma svoju povesť o Armagedone alebo Apokalypse.
Sme prvá generácia, ktorá by mohla uvažovať o činoch,
ktoré by spôsobili vlastný zánik.
Ako bude život vyzerať po ľudstve?
Sme mučený vlastnými výmyslami o našej vlastnej deštrukcii,
ale okrem mučenia, podľa názoru
"hej, možno sa to obráti na niekoho iného."
Čo urobia ak odídeme?
Čo spraví Zem keď odídem?
Je to najprirodzenejšia otázka na svete .
1. deň po ľuďoch
Čas pre človeka vypršal.
Naše zdržiavanie na planéte sa skončilo.
Vitajte na Zemi, je nulová populácia.
Pár hodín po tom čo odídeme,
osvetlenie sa začne vypínať na celom svete.
Viac ako 70% elektrickej energie v Spojených Štátoch
je vyrábaná spaľovaním fosílnych palív.
Elektráreň bude pokračovať produkciu elektriny
pokiaľ sa palivo nespotrebuje.
Ak nie je nikto na blízku na poskytnutie nového paliva do generátora,
potom to bude pomerne rýchle vypínanie svetiel po celom svete.
Atómové elektrárne sú nepravdepodobne roztaviteľné.
Priemerný reaktor udrží dostatok paliva na fungovanie 2 rokov.
Ale bez ľudí sa energia vygenerovaná elektrárňou pohlcuje,
a tak sa reaktory automaticky vypnú do bezpečnostného režimu
po dobu na dva dni.
Dokonca ani veterná produkcia nemôže trvať navždy.
Turbíny potrebujú smerník a mazanie týchto smerníkov
aby fungovali ďalej.
Ak nie je nikto na blízku na údržbu turbín,
elektrika nebude produkovaná.
Keď elektrárne odídu, výpadok elektrickej siete
prispeje k prepadnutiu zlyhania na celom svete.
Po pár týždňoch, je planéta ponorená do hlbokej temnoty.
Nie je skúsená odkedy sa ľudia prvýkrát schovali
okolo kempovacích ohňov.
Asi, posledné svetlo umelo vytvorené na zemi
bude videné v juhozápadnej Amerike.
Tu, v mocnej vodnej priehrade si vodná elektráreň
ani trocha nevšimne neprítomnosť ľudí.
Jej zdroj paliva je prakticky neobmedzený.
Vo vodnej priehrade, naše palivo dodáva
Aktuálne voda z vodnej nádrže na rieke Mead.
Pokiaľ je voda za vodnou priehradou, v priehrade
táto elektráreň môže fungovať.
Voda v nádrži bude dodávať vodu do vodných generátorov.
Tieto generátory pracujú automaticky a mali by pokračovať
pokiaľ bude každý zo systémov pracovať správne.
Keď ja a môj personál odídeme dnes večer
a nevrátime sa k priehrade, povedzme že
elektráreň je poriadku
a mala by pokračovať v práci bez nás.
Mala by to byť vždy pravda.
Asi po týždni, niekoľko týždňov, mesiacov,
možno niekoľko pár rokov,
by mala stále bežať normálne.
V živote po ľudstve, je možné, že vodná nádrž
by mala byť posledná elektráreň, ktorá by stále pracovala.
Keď vypadne elektrika na svete, iné systémy začnú rýchlo zlyhávať.
Pod všetkými väčšími mestami je zložitá sieť podzemných tunelov,
a tieto sú tam s cieľom odvodňovania alebo s cieľom kabeláže,
a v prípade veľkých miest, je z ich veľa tiež na cestovanie.
Sedieť pod úrovňou vodnej hladiny,
a udržiavať tunely suché,
tak treba mať systém čerpadiel, ktoré sú zapnuté
keď je to potrebné vysušiť tunel.
Hlboko vnútri v New Yorku v podzemných dráhach,
sa viac ako 700 čerpadiel sa neustále snaží
vyčerpať potopu vody, približne 13 miliónov galónov vody za deň.
Teraz, keď všetci títo ľudia
nie sú na blízku,
nebude nikto
schopný zapnúť čerpadlá.
Predpokladá sa, že 87
tunely sa naplnia
vodou približne za 36 hodín.
10 dní po ľuďoch
Späť nad povrchom,
sa jedlá kazia
na policiach supermarketov.
Domáce chladničky
sa nestanú ničím
než skriňami pre pokazené jedlo,
ale roztopený ľad
z mrazničiek
môže poskytnúť život
pre nejaké zviera
ktoré sme zanechali.
Čo bude osudom našich domácich zvierat?
Keď neostane žiadny človek aby sa o ne staral?
Priamo z toho skazeného jedla,
to bude masívne vyhynutie psov.
Situácia keď ľudia odídu,
sa nebude vyrábať alebo produkovať jedlo, ktoré jedia psy.
Nevie otvoriť plechovku, nevie sa dostať do chladničky.
Nedostanú sa von z domu.
Rodinný pes utečie z domu alebo tam skape.
A raz keď sa dostane von, musí ísť pre nejaký zdroj jedla.
Prvá vec ktorá sa stane je to že všetci vyskočia z okien
a teraz sú tam vonku v novej krajine.
A prvá rana je to, že sa vrátia
a vysypú celý smetník s mŕtvymi vecami po celom svete
Odhadom to je 400 miliónov psov a s 300 odlišnými rasami
na svete.
Ale niekoľko z nich je vhodných na prežitie po ľuďoch.
Najmenšie psy asi neprežijú ani týždeň bez nás.
Asi to je vhodné miesto pre najmenšie psy.
Psy sú veľmi súťaživí a keď máte vlkov,
oni vyženú kojotov, kojoti vyženú líšky,
A domnievame sa, že hierarchia pretrvá
medzi rodinnými psami.
V skutočnosti,
mnoho z jedinečných znakov,
ktoré vychovali psa
počas tých rokov
sa teraz stanú nevýhodou
v boji o prežitie.
Pes
so skutočne krátkymi nohami,
Myslím psov
so skutočne malým výrazom
alebo s veľkým, myslím,
že tí všetci vyhynú.
Viete, nebudú
sa dobre pohybovať,
nebudú schopní
hľadať a skúmať.
Myslím, že druh strednej škály, druh priemerného psa,
má najlepšie šance na to.
Myslím, že prežijú zdĺhavo,
ale nebude to príjemné.
Pes snažiaci sa prežiť, snažiaci sa nájsť
nové vhodné miesto.
Domáce zvieratá si pomaly všimnú našu neprítomnosť.
Malé zvieratá, potkany a domáce myši by neboli schopné
existovať bez nás.
Sú prekvapivo závislé na našom zásobovaní jedlom.
Potkany a myši sú zvyčajne nazvané
"hlodavce," ktorými sú,
tento výraz v literatúre znamená zdieľanie stolu.
Sú veľmi závislé na ľuďoch.
Malá domáca myš a nórsky potkan sú veľkými príkladmi zvierat.
Menej urobia v neprítomnosti ľudí.
V prvých týždňoch po tom čo ľudia odišli,
prepadnú špajzu v domoch a na potravinových policiach v obchodoch.
Po zjedení cez tieto dodavky jedla,
sa budú snažiť prežiť
na veciach ako kartón, oblečenie, alebo lepidlo.
Myslím to keby bolo mesto opustené,
tak by sa mali potkany vrátiť a dostať sa na otvorené živobytie.
Znamená to vrátiť sa do divočiny a konkurovať pre východiská.
Konečne, tieto hlodavce opustia domovy a budovy,
ktoré im robia ľahké útočište pre predátorov.
Hoci, potkany a myši pravdepodobne prežijú v budúcnosti,
ich počet sa rapídne zmenší. 168
6 mesiacov po ľuďoch
Po šiestich mesiacoch v živote po ľuďoch,
sú už mestské časti zmenené na divočinu.
Predátory by sa mali vrátiť
veľmi rýchlo v neprítomnosti
ľudí.
Pretože my ich potlačíme, vytvoríme im podmienky
alebo pracujeme proti nim, alebo úmyselne vypadneme,
zničíme zbavíme sa a ich.
Vrátia sa veľmi rýchlo.
Menší predátori ako kojoti vždy prežijú na kraji ľudskej populácie.
Prvý kolonizujú naše opustené susedstvá.
Väčšie mäsožravce budú musieť čakať dlhšie
pre domov a znovu nadobudnúť chuť do jedla.
Ale dostatočne skoro budú loviť,
v miestach kde sme raz mali dvorček.
1 rok po ľudstve
Rok po ľuďoch,
budú mestá a veľkomestá stále spoznateľné.
Ale príroda začína požadovať jej starý trávnik.
Jeden z prvých veľkých fyzikálnych efektov
v neprítomnosti ľudí by mal byť prechod
odolných povrchov: parkovísk a ciest
na miestach ktoré podporujú veľké množstvo rastlinného života.
Každé miesto, ktoré slnečné svetlo zasahuje,
pravdepodobne narastie rastlinný porast.
Malé semienka sa zaseknú v štrbinách a tam vyrastú
A tieto veci všetky začnú "liezť", rastliny sú v tomto skvelé.
Viete, v niektorých situáciách za zopár rokov vedia zničiť veci.
Bez ľudstva na jej odstránenie,
burina vyrastá ako púpava preniknutá v každej štrbine
na chodníku.
Ako tieto buriny kapú, ich zvyšky sa zlučujú
s niekedy rozloženým machom a lišajníkom
a vytvárajú vrstvu ornice.
Táto piesočná zem je zlá živina,
a len rastliny ako ďatelina
vedia dýchať nitrogén zo vzduchu a skôr mať úspech.
Na predtým šľachtených dvoroch bol variant morfémy na poliach
ktoré zháňali srnky ako jedlo.
Divoké zvieratá tak začali
hľadať ich cesty
v opustených mestách.
Udajné ľudské postavenie nad prírodou sa prejavilo dosť slabo.
Znak našej slabosti tam bol vždy.
Toto je ázijský tropický strom.
Vyzerá zo seba radostne vo veľmi nehostinnej oblasti.
Pripevňuje sa na trhlinách budov.
Keď tak rastie, spôsobuje škodu.
Korene sa rozrastú a rozpínanie prinúti
opadanie omietky a spôsobí padnutie fasády.
Ak máte z tohto veľa na celej budove,
mohla by spôsobiť vážne, veľmi vážne škody.
Keď príroda vedie boj späť,
Dokonca človekom vytvorené kolosy
ako vodné nádrže
nie sú nepremožiteľné.
Na skrotenie tejto rieky
to vzalo 21 000 robotníkov a 5 rokov tvrdej práce.
Ale rok po ľudstve je na 17 masívnych a zdanlivo
nezničiteľných generátorov spôsobený pád
organizmami. Vo veľkosti ľudských nechtov.
Jazero za priehradou je zamorené
s agresívnym druhom mäkkýšov zvaných "chvejúca slávka."
Tento tajný útočník z východnej Európy
nemá prírodných predátorov v severnej Amerike.
Okrem ľudských pracovníkov, ktorý ich odstraňujú
z usadených rúr.
Slávka sa pripevní do vnútra potrubia
a sú veľmi početné.
Osídľujú rúry a rýchlo sa množia
a vedia rásť na vrchu samých seba,
a nakoniec celkom zablokovať priemer rúry.
Malé rúry so zníženými teplotami vody
vo vodných generátoroch vytvárajú perfektný domov pre nich.
Bez ľudí nablízku na ich odstránenie, sa rozšíria ako rakovina.
V skutočnosti, tieto slávky vedia zvýšiť
teplotu vody v rúrach, na mieste
kde sa nevieme zdržiavať a generátory nie sú chladené.
Spôsobilo by to vysokú teplotu a alarm v kontrolnom systéme.
Tento automatický kontrolný systém
by postupne začal vypínať generátory.
Dobre, by to bolo po jednom
pre každý generátor na priehrade,
ale nakoniec by sa elektráreň vypla.
V Las Vegas, posledné človekom
vytvorené blikajúce svetlo
prestane svietiť a postihne ju tma.
S generátormi, ktoré už viac nepôjdu
nebude žiadna voda pretekať cez priehradu.
Colorado River začne po prúde vysychať.
Z druhej strany nádrže, by voda nemala kam ísť
a jazero Mead by sa začalo zvyšovať.
Udržať by sa mal rast jazera Mead.
Nakoniec by sa malo dostať na bod
vytečeniu cez prielivy alebo cez strany nádrže, bez prekážok.
Príroda má najsilnejšie prvky žiadajúce späť
jej nadvládu na zemi.
Skaza bleskovými údermi, divoké ohne, s ktorými raz ľudia bojovali
tak statočne teraz zúria bez prekážky.
Mestá a susedstvá plné opustenými budovami,
divoká tráva, a trosky sú základnými palivami vzplanutia.
Chicago horí.
San Francisco
Majestátne drevené budovy
sú teraz použiteľné ako drevo na pálenie.
Len ako to zhorí, Rím horí zase ako v staroveku.
Ako stavba horí po zem,
tak spálené drevo vydáva živinu do pôdy,
za predpokladu, ďalšieho rastlinného života,
S dusíkom potrebuje rast a prekvitanie.
5 rokov po ľudstve
5 rokov po ľudstve, cesty na svete miznú pod zelenou mapou,
ktorá sa rozprestiera ako nejaký vytrvalí netvor.
Postup prírody nepozná obmedzenia.
Brány londýnskeho Buckinghamského palácu
sú ľahko poškodené viničom a machom.
V Moskve, sa Červené Námestie stáva veľmi zelené.
V skutočnosti, príroda napraví Zem veľmi rýchlo.
Tieto schody boli pred 18 mesiacmi zreteľné.
Ak sa vrátime za ďalších 18 mesiacov, potrebovali by sme
čas na ich nájdenie.
Ak sa vrátime za 5 rokov, bude nemožné ich nájsť.
Ľudská nadvláda nad prírodou bola vždy len ilúziou.
Keď Kambodžské mesto Angkor
a jej chrám boli opustené v 15. storočí,
stromy rástli bez ťažkostí na kamennej štruktúre,
ktoré boli zamotané v ich koreňoch.
Teraz, bez záhradníkov a údržbárov,
sú moderné mestá pokladané za holé pre prírodnú pomstu.
V Centra Parku v New Yorku,
sa na veľkých trávnikoch,
objavujú stromy.
Po 5 rokoch bez ľudstva to opustenom parku vyzerá ako v lese.
Central Park sa zblázni.
Zo všetkého nečakaného dostanete stromy a výrastky.
Všetky zvieratá a rastliny, ktoré sú tam sa rozmnožia
a potom sa rozplynú do mesta.
Príbeh je rovnaký
vo Washington D.C. sa veľké pomníky
pretlačia zeleňou.
A v národnostných strediskách, sa ozývajú zvuky džungle.
Zvieratá z ZOO sú skutočne veľmi neskúsené. 311
Sú skutočne veľmi neskúsené.
Dúfajú, či neutečú z ich klietok,
Potom sa veci dramaticky zmenia
pretože možno máte levov,
možno tigrov;
obaja z nich
by boli perfektne schopné prežiť po ľuďoch.
Darilo by sa im na juhu než vo Washingtone D.C.
Ale tieto zvieratá sú perfektne schopné prísť na to, že ako prežiť.
Zoo zvieratá sú možno neskúsené ale sú veci, ktoré vedia
aby prežili 20 rokov po tom čo ľudia odišli.
Pretože je jedno miesto na zemeguli kde sa to už stalo.
20 rokov po ľudstve
Je 20 rokov v živote po ľuďoch.
Bez ľudstva
žiadajú čerstvé farby a výplň do medzier,
každé budovy, ktoré sa začali rozpadať.
Nedostatok údržby obrátilo mestá
do tajomného duchovného mesta.
Zvieratá, ktoré sa dlho vyhýbali ľudským centrám
sa vracajú, aby si spravili nové domovy
medzi skazenými stenami.
Ako to vieme?
Pretože je jedno miesto na zemeguli kde sa to už stalo.
Stojíme na centrálnom námestí v Ukrajine,
mesto bolo raz najmodernejším mestom v niekdajšom Sovietskom zväze.
Je to 20 rokov dnes, čo je mesto stále opustené,
dáva vám to predstavu o tom, čo by sa mohlo stať
keby človek zmizol z miesta normálnej civilizácia.
Do večera bolo evakuovaných Černobylskom výbuchu,
po Černobylskom výbuchu, bolo 50 000 obyvateľov.
Prachom zostali pokryté triedy tak ako ich tam žiaci pred 20 rokmi zanechali.
Rastlinstvo vŕtalo cez steny ako rástlo na budovách.
Zábavný park, plánovaný otvoriť 4 dni po výbuchu, nebol nikdy použitý.
Zaparkované vozidlá podľahli korózií viacej než ich vodič.
Nárazníky áut sú v stave nehybného rozkladania.
Výbuch poskytol úžasnú a vzácnu príležitosť uvidieť čo sa stane
človekom vytvorenému mestu keď ľudia zmiznú.
Vidím na mojom prístroji že toto je pomerne bezpečné miesto,
radiačná úroveň tu nie je veľmi vysoká.
Ale môžete vidieť že sme dorazili na miesto, ktoré nie je
možné vrátiť do pôvodného stavu.
Sme v meste na mieste kultúrneho centra.
Iste, toto bolo miesto kde sa priatelia zhromažďovali,
kde mohli byť oslavy, mohli tam byť lopty,
hudba, tanec, mohol tu byť prevádzkujúci za bránkou za nami.
Ale po 20 rokoch, sila prírody začala rozkladať toto vybavenie.
Toto sovietske vybavenie môže vyzerať impozantne,
ale nevyzerá pre mrazivé ukrajinské noci.
Keď teplota dosiahne pod bod mrazu,
voda ktorá je zhromaždená v medzerách sa zväčší
a vynaložený pretekajúci tlak natiahne murivo bokom.
Vegetácia rastie bez prekážok, korene sa rozprestierajú cez základy a schody.
Tieto korene nasávajú vlhkosť čo im spôsobuje rozrastanie sa.
Ako keď miniatúrny hydraulický zdvihák, po čase pomaly odtlačí betón bokom.
Toto je len 20 rokov.
Vieš si predstaviť ako bude toto mesto vyzerať po 200 rokoch?
Po nehode, vedci očakávali to najhoršie pre divočinu na území.
Väčšina stromov v 1,5 štvorcovej míľovej oblasti okolo postihnutej oblasti
boli zabite radiáciou.
Veľa zvierat skapalo.
Neuveriteľný efekt neprítomnosti ľudí
sa za 20 rokov prevážilo a počiatočné škody
boli spôsobené atómovou nočnou morou.
Toto je červený les, oblasť, ktorá bola hrozne zasiahnutá
rádioaktivitou kvôli Černobylskej explózii.
Stromy, ktoré vidíte okolo mňa boli zabité rádioaktivitou.
Pôvodné množstvo rádioaktivity bolo dostatočné
na zabitie divočiny v území.
Ale teraz vidíme obnovu divočiny.
Napríklad ako divočina tu mala úspech,
vidíme, že máme paroh od červeného jeleňa, pravdepodobne
dosť vysokého a zdravého jeleňa.
Červený jeleň sa ťažko nachádza v iných oblastiach na tomto území
a Černobylská oblasť je jediné miesto
kde nájdete početné množstvo červených jeleňov.
Tiež nájdeme diviaka ktorého populácia v tejto oblasti
je 10-15krát väčšia ako niekde inde.
Teraz sme pri škôlke v Karachickej dedine, neďaleko od Černobylu.
Deti tu boli keď ich rodičia boli v práci.
Ale po noci v Apríli 1986 sa sem nikdy nevrátili.
Nachádzame sa, na mieste kde bola spálňa v škôlke,
ktorú deti používali na spanie a oddych.
Teraz, tu je prázdnota.
Všetky tieto okná sú rozbité.
Ale miestnosť žije ďalej.
Vtáky dolietajú a sedia na tých bradlách.
Dokonca máme dôkaz že aj sovy sem prichádzajú.
Sova, získava jedlo pre srsť, kosti, and pierka.
Zjavne, tu sedí na tomto okne.
Táto miestnosť pokračuje v živote.
Dokonca stromy, ktoré boli zranené rádioaktívnym spádom.
Hľadajú nové domovy v evakuačnej zóne.
Sedím
na futbalovom ihrisku
kde pred 20 rokmi
chodilo stovky ľudí
a povzbudzovalo
ich obľúbený tím.
Viete si predstaviť ten smiech a zvuky davov.
Aktivita na ihrisku je sotva rovnaká po 20 rokoch.
Futbalové ihrisko je cez sériu rokov, ako môžete očakávať,
pôvodné ako pred stovkami rokov,
porastené zmiešaným a opadavým lesom.
Vyrastal som v meste asi ako toto
a na zábavu som používal
autá ako tieto, ale asi o polku sveta ďalej.
Vyzerá to pekne smutne keď sa teraz pozriete 419
a vidíte čo sa stalo tomuto nádhernému mestu
ihrisku, ľudia tu už znova nebudú žiť.
Ale na druhú stranu príbehu, je veľmi povzbudivá strana;
jeden život je omnoho pružnejší než sme si mysleli že je.
V neprítomnosti človeka, bude život pokračovať a to bude prospievať
odkazu života, pretože sme vždy súčasťou života.
Dokonca keď zmizneme, naše dedičstvo života bude pokračovať.
Cez skazené dedičstvo v hľadaní ich ďalšej potravy.
V niektorých obrovských mestách sveta, sa podlaha ťažšie hľadá.
V čase ľudstva, bol Londýn chránený prílivovým vlnám
10 sa sklápajúcimi oceľovými bránami, ktoré mohli byť zdvihnuté
a počas búrok zatarasené od Temže zo severného mora.
Bez ľudí pôsobenia prekážok, je Londýn bezbranný.
Iné nízko ležiace mesto Amsterdam sa stretáva s rovnakým vodným osudom.
V New Yorku, sú už niektoré okná popraskané a na pokraji
vykĺznutia z ich rámov.
Po štvrť storočia vystavovania sa vlhkosti a bez údržby,
sa normálneho flexibilného okna spevní tmel,
uzamkne toto okno do jeho rámu.
Keď sa kovový rám rozvrši a uzavrie so zmenami teploty,
spôsobí nadvihnutie na skle.
Prelomí sa spadne na chodník pod oknom.
Po pár vypadnutých okien z budovy ako táto,
vykoná veterný tlak dramatické zmeny.
Keď vonkajší tlak pôsobí na budovu, tak dostane podtlak.
Toto zhorši problém tak pravdepodobne viac panelov vypadne.
Cez tieto otvárajúce sa diery je budova vystavená vetru.
Letné búrky stekajú dnu.
Na vrchu štruktúry je medený hromozvod, ktorý raz ochraňoval
tisícky pracovníkov, podľahol korózií a je nepoužiteľný.
Bleskový zásah otočí vežu
do prudkého pekla.
Zdeptané budovy robia perfektný domov pre prekvapujúcich preživších.
Hoci sa HOLUBY spoliehali na prídel ľudí, spravili len dobre
za 25 rokov bez nás.
HOLUBY prežili.
Vedia žiť v divočine;
Žijú divoko stále.
V období keď nebudú ľudia,
budú stále stavby artefakty, naše budovy
urobili by veľmi dobre pretože by prevzali tieto druhy umelo vytvorených vecí,
ktoré sú skutočne prispôsobené.
Ako HOLUBOM...
tak zmiznutie ľudí vynútilo zmeny v návykoch aj obyčajným švábom.
Chabé šváby po rokline nad našim prebytkom
keď sme odišli, za nami smútia.
Budú ľutovať.
Ale ráno nebude dlho trvať.
Pokiaľ šváby žili na našich útržkoch,
vedia tiež jesť knihy, kartón,
a nejaké zhnité materiály vrátane mŕtvych koreňov.
Pokiaľ jedlo nie je problémom, ploštice tiež potrebujú teplo;
druh, ktorým ľudia vždy zásobovali cez umelé zohriatie.
Šváby začali ako tropický druh a nejaký experti hovoria,
že by nemohli prežiť zimu v chladnejších mestách.
Je ťažké sa stavať švábom ktoré videli
dinosaurov.
Šváby sú extrémne prispôsobivé.
Existujú asi 300 milión rokov.
Kebyže mám na výber, dal by som svoje peniaze
aby som prežil v tejto forme. /táto veta sa inak nedala preložiť :)) /
V prvej zime po ľuďoch, bude vymretie nejaké švábov,
ale omnoho viac sa presťahuje pod zem a vrátia sa
keď budú miernejšie teploty.
V opustenom centre mesta chýbajú prostriedky na vyhubenie hmyzu,
Obsadené vegetáciou a so stúpajúcou vodnou hladinou,
sa táto forma škodcu raduje zo zlatého veku.
Šváby boli len trápenie ľudí,
ale vlci predstavovali hrôzu.
Tak ich ľudia nemilosrdne lovili.
Keď prvý európsky osadníci dorazili do Ameriky,
boli presvedčený, že asi pol milióna vlkov sa túlalo na kraji krajiny.
Dvadsiatym storočím,
títo predátori boli neďaleko existencie
v menej než v 48 štátoch.
Teraz bez ľudí, ktorý na nich neútočia,
sa populácia vlkov roznásobí približne 6krát za rok.
Počas 25 rokov nášho zmiznutia,
by ich ľahko mohlo byť pól milióna sa túlajúcich v Spojených štátoch znova.
Tento úžasný návrat bol videný v malej miere už skoršie.
V 1995, biológovia vypustili zopár desiatok vlkov
obklopených hranicami v Yellow stoneským parkom;
miesto kde boli chránený pred prenasledovaním ľudí.
Počas desaťročie, sa pár desiatok rozmnožilo
na 1500 kusov a vlci sa rýchlo rozptýlili.
Od ich oslobodenia obývaného územia
v štátoch Montana a Idaho.
Mohlo by to byť rýchle keď viete začať
s pár desiatkami vlkov a za postupné desaťročia,
mať populáciu 1500, mohli by ste mať
zemepisné rozšírenie, ktoré nasýtilo veľké plemeno rozšírené na troch územiach.
A toto sú veľké západné krajiny.
Áno, keď sú podmienky dobré, vedia sa premnožiť veľmi prudko.
Môžeme ich vidieť v Manhattane alebo v Chicagu.
Len čo sa tam jeleň dostane, vlci budú za nim.
Zvieratá neboli lovené len ľuďmi;
tiež boli obkľučované.
V USA je približne 3 milión míľ ciest osamote.
Nie je to náhoda veľa z nich prerušujú práve cez cestičky,
ktoré zvieratá sa potrebujú aby sa dostali z miesta na miesto.
Veci, ktoré robia krajinu dobrou pre zvierací pohyb
a tiež ľahkými pre inžinierov sú cesty v tejto oblasti.
Tak sme vyrezali dobre veľa hlavných ciest v severnej Amerike.
Asfalt a automobily spôsobili zvláštny zmätok na medveďov grizly.
Ich pomsta bolo rozkúskovanie ulíc, ktoré sa vťahovalo
na izolované oblasti, a vyzeraním jedálnych zdrojov a možných miest páreniu sa.
V živote po ľuďoch, cesty už nebudú viac prekážkami pre grizly medveďov.
Namiesto nich sú cestičky;
cestičky, ktoré ich vedú späť do centra ich skupiny.
40 rokov po ľudstve
40 rokov po ľuďoch.
Pokiaľ mestá z ocele a betónu ešte stále stoja,
predmestia sú pod útokom.
Asi 90% všetkých domácností v USA ma drevené farmy.
Pokiaľ nejaké zhoreli, ostatné sa stávajú pohltiacimi.
Bez ochrannej farby, sú drevené domácnosti
bezbranné proti termitom.
Termity majú pôžitok z celulózy,
základnej časti budov z dreva.
A ich chuť je nezmieriteľná.
Niektoré kolóny vedia zjesť asi 1000 libier dreva za rok.
V tomto ničiacom postupe termity nepracujú sami.
Proces o ktorom vieme že sa zhromaždujúci a drevo sa
kazí keď je drevo vystavé prvkom.
Toto vystavovanie je aktuálne viacej komplikovaný proces.
Prebieha mikróbami, ktoré zaútočia na drevo
a vydávajú uhlíkové zvyšky metánu do atmosféry.
Keby ľudia odišli, by to bola záležitosť desaťročí
než by stavby ktoré mali významné drevené prvky začali hniť.
V trári dvoch útokov od termitov by sa trám ktorý držal strechu sa uvoľnil.
Hranice medzi vnútrajškom a vonkajškom, ktorá bola raz dôležité pre ľudí
a túto budovu, ktorú volalo domom je navždy zničená.
Iná látka ako táto malta a kameň vydržia dlhšie ako niekoľko desaťročí
ale sú stále rozpadnuteľné po prírodných, chemických, a fizikálnych prococh,
a nakoniec tieto steny padnú a nebudú zvyšky.
Teraz, príroda zaútočí rýchlo a zhltne tieto zvyšky.
Tento rozpadajúci sa dom V Baltimore v Druid Hill parku
bol raz dom domovníka mestkej zoo.
Vyzerá že bola opustená
pred viac ako stovkami rokov. Ale v realite, tu žili ľudia pred 40 rokmi.
Je ohromujúce ako rýchlo sa rastlinstvo znova rozrástlo v tejto oblasti.
Vinič začal vyrastať na stenách.
Stromy rastú v štruktúre,
a spoločne fyzicky odtláčajú stavku bokom,
a chemicky ju rozpúštajú.
Struktúra postavená celkom z kameňov a betónu prežijú všetko vyrobené z dreva.
Presne ako rýchlo sa rozpadne závisí jeho prostredia.
Pobrežie Maine skutočne, nie je miesto pre budovy.
Stavby tu vonku veľmi nehnijú keď ich obývate sám;
sa topia.
Tieto stavby na Black Islande v Maine
sú časťou žulového kameňa, ktorý bol použitý na výstavbu a výzdobu
miest ako Boston, New York A Philadelphia.
Bolo to opustene asi v 1920.
Tu zmizli všetky budovy v čase 80 a 90 rokov.
Nič tam takmer neostalo.
V správnych podmienkach a s ľudskou údržbou,
vedia kamenné stavby vydržat tisícky rokov.
V niektorých miestach európy, sú starodávne rímske akvadukty
sú stále v prevádzke.
Ale bez údržby, sa kameňe vedia stať veľmi tajným nepriateľom.
Jeden z veľkých nepriateľov kameňov je soľ a soľné kryštáli.
Dokonca pred tisíckami rokmi, ľudia zistili efekt
že soľ má spätný efekt na staroveké pyramídy.
Je mnoho ciest cez, ktoré soľ preniká do kamenných budov
a monumentov:
znečistený vzduch, morská voda,
a každý padajúci vták.
Rozpustná soľ sa rozpúšta vo vode,
a ako sa voda vyparuje, Napáda vnútrajšok
pórov na budovách; veci ako kameň a dokonca betón.
Stane sa to, že soľ bude rásť vnútri kameňa
a pred vyrastením proti strane steny, tak odtlačí kameň bokom.
Čo vidíme je video, ktoré skutočne ukazuje roklad
kameňa na reakciu nakazenia soľou.
V tomto pokuse, asi za tri týždne
z tohto kúsku kameňa vznikne tento kúsok kameňa,
ktorý je kompletne skazený kryštalizáciou sodíka a sýry.
3 týždne v tejto zrýchlenej starnúcej skrinke je ako
ekvivalenty z pár rokov v drsných podmienkach,
alebo pár desaťročí v v púštnych podmienkach.
Ak by sme mohli mikroskopicky vidieť čo sa deje
vo vnútri pyramíd, tak toto je to čo sa tam deje.
Teraz vidíte soli sakzeného kameňa.
Aj keď nie odolné rozkladu, pyramídi prežili
skoro 5000 rokov, pretože ich uplný obsah
ich horúci, vysušuje púštne prostredie.
Tiež masívne zničené ľudmi alebo prírodou,
pyramídy v gíze boli len jedním zo siedmich divov
pravekého sveta na prežitie do modernej doby.
Veľa pradávnych monumentov prežilo len vďaka ľudskej údržbe
počas storočia.
Sfinga bola odhalená a prvýkrát obnovená 1400 rokov pred kristom.
Experti, ktorí študovali Sfingu, povedali že bez ľudského zásahu,
skazenie soľou a veterným narušením by bola sfinga kopa prachu počas 500-1000 rokov.
Najváčšia betónová stavba ako vodná priehrada, vydrží dlhšie ako toto.
Priehrada je tak hrubá, že 70 rokov sa tam stále
prikladal betón.
Z 15 najvyšších priehrad v USA, je len 10 betónových.
Ostatné sú vyrobené stlačenými kameňmi na zem,
ako severno Californská priehrada Trinity.
Keby boli nablízku ľudia, tak by sa toto pretekanie
v priehrade nestalo.
Ale tieto dni sú už dlho preč.
Niketoré z týchto priehrad sú úplne veľké.
A ak by sa pretrhli, ako sa aj môže stať,
potom nával vody, ktorý pôjde za ňou,
ktorý prepadne dolné údolie by bol schopný,
dostatočne daleko odplaviť všetko čo je v ceste.
50 rokov po ľudstve
50 rokov po ľudstve,
sa začína ukazovať zanedbaná údržba na každej ľudsky vyrobenej budove.
Všetko čo ľudia postavili postavili stým, že vydrží vlastné zničenie;
vrátane mostov a budov.
Brooklynský most, je jeden z najslávnejších mostov na svete za posledných 125 rokov.
Miesto pre tieto mosty sa hľadá dlho na to sú tu inžiniery.
Pravidelne ich skúmali, udržovali ich, malovali ich,
vymieňali zlé kúsky aby boli poriadku.
Bez ľudí a bez inžinierov, sa upadajúci proces dramaticky zrýchli.
Najzraniteľnejšie časti prerušovaného mosta sú zvislé oceľové drôty.
Boli testované v laboratóriume, naneštastie nie na moste,
ale čo vidíte je klasický druk zlyhania, kotrý sa sáva týmto drôtom.
Tieto sú individuálne káble, OK?
Toto je individuálny drôt, Ktorý mal pravdepodobne
tažnú silu asi 200 000 libier na palcový štvorec.
To je veľká sila ocele.
Také silné ake sú tieti drôty, tak majú katastrofálnu chybu:
materiál z ktorého sú vyrobené.
Oceľ je nerast ktorý je zo zeme vačšinou zo železa, to je asi 95-98 % železa.
Vystavovaniu sa vlhkému prostrediu, sa železo začne vracať do pôvodného stavu
späť k minerélom z ktorých je.
Popol k popolu, prach k prachu.
Ide späť domov.
Prišilo to zo zeme, a ako železo z niečoho oxidovalo, tak sa teraz vracia späť.
Tento proces poznáme ako korózia.
Všade kde je oceľ vystavene korózií.
Nepriateľ ocele je korózia.
Problém je vystavovaniu sa vode.
Casť z tohto je údržba.
Ak ich neudržujete, dostanete koróziu.
Dokončenie v 1883, Brooklynský most stálo
$15 milliónov na vystavbu.
Za posledné dve desaťročia, na údržbu iných mostov boli
minuté $3 miliardy nad východnou riekou.
V čase ľudstva bol Brooklynský most neustále údržbovaný
a plne premalovaný, zhruba každých pár rokov.
Počas storočí v San Franciscu, most Goldon Gate
bol chránený vždy ostražitými brigádnikmi
17 železom pracujúcich a 38 maliarmi.
Co robia za ten čas?
povedia vám, že, "Neustále maľujeme most."
Čo sa stane keď prestaneme?
Poviem čo sa stane keď prestaneme.
Drôty začnú hrdzavieť, farba sa olúpe, drôty sa začnú lámať,
a príde čas keď sa most zrúti.
75 rokov po ľudstve
75 rokov po ľudoch,
najviac 600 miliónov aut, ktoré raz jazdili
na svete sú teraz len hrdzavé zvyšky ľudskej minulosti.
Opustené autá sa zachovajú odlišne, závisí to od prostredia,
v ktorom sa nachádzajú.
Napriklad opustené auto v Mojave Desert vydrži dlho.
Auto bolo opustené v mojom rodnom škótsku
bude mať odlišnejší osud.
Žiadne autá v prímorských oblastiach so soľou v atmosfére,
nevydržia dlhšie než 20-30 rokov.
Unavený vzduch počas pár rokov,
hoci guma a vyrobené umelé vlákna zostanú nedotknuté počas storoči.
Náter sa rýchlo zhorší.
Raz sa odštiepy, telo auta koroduje
pri počte 5000 palcov za rok.
75 rokov po ľuďoch, najviac aut,
dokonca i v najvhodnejšom prostredí, budú zmenšené o kostru.
100 rokov po ľudstve
Je 100 rokov v živote po ľuďoch.
Brooklynský most, ktorý stál cez 125 rokov za dobu ľudí,
okonca nedokáže prežiť ani storočie bez nich.
Keď laná zlyhajú, plošina a zábradlie sa začnú
ohýbať a kolísať sa.
Plošina sa uvoľní, a cesta sa zrúti do východnej rieky.
Inžinier sa smutne zamýšla že je to nádherná železná
stavba, ktorej sa končí život.
Bez údržby, mala určite koniec.
Ako presne mosty zlyhávajú?
Raz ked korózia začne, drôty začnú praskať.
Laná nemusia mať veľké prasknutie než sa zlomia.
Možno tretina z ciest.
Budete sa diviť, že čo sa stane keď zlyhajú.
Ako zlyhajú? Len sa zlomia?
A čo spravia?
Odpoveď je, že sa sklonia, a že sa skolina na roztrhanie a zlyhajú.
S jednotlivím prameňom žačnú zlyhávať a potom, druh prepadávnia,
celej rady lán sa začne lámať.
Most ako Golden Gate vedie prežiť
odtrhnutie jedného vertikálneho lana.
Ale naraz 2 alebo 3 sa začne, ocitať most v nebezpečí.
Skrútená oceľ sa zrúti do vody pod mostom.
Odíde.
200 rokov?
Pochybujem, že vydrží 200 rokov.
Most bude pohltený.
Ak nejaká z našich najvačších stavieb už zlyhala po 100 rokoch,
môže byť nádej, že naša civilizácia zanechá trvalú stopu keď odídeme?
Čo zostane z našej histótie a kultúry 100 rokov po ľudoch?
Naše trezory obsahujú naše najvzácnejšie materiály,
a ich najväčších nepriateľov teplotu a vlhkosť.
Tak dlho ako ich dlžka uskladnenia, sú udržované v týchto
veľmi kontrolovaných nastaveniach sme si istý, že materiály vydržia dlho. 727
Zásobovanie ideálnymi podmienkami, papier a film majú
zhruba život dlhý okolo 200-300 rokov.
Odhaliť ich prísnosti do nekontrolovaného prostredia
sa dlžka života skráti aspoň o polovicu.
Keď sa sila stratí, asi za týždeň, by sme mohli vidieť špičky
flakov teploty a vlhkosti.
V týchto nepriateľských podmienkach, sa celulóza a acetát,
najbežnejšie materiáli použité na filmi a fotky počas 20. storočia
začnú bublať a deformovať.
Všetok tejto kultúry a histórie, z pristátia dňa D Hollywoodskych filmov
a dokonca vaše uchované domáce videá a fotky, neprežijú storočie bez pomoci ľudí.
Tak tieto cenné obrázky, určitím časom, skončia ako tieto.
Všetky tieto sú príklady v rôznych etapách rozkladu
celulźou a acetátom vyrobený film vystavený veľkému množstvu
vlhkosti, v podstate tieto materiáli skončili.
V knižniciach, vo veľkých skaldiskách našich spoločných znalostí,
prichádza škoda od mikroskopických útočníkov.
Hoci ich nevidíme, zárodočné bunky sú na každom povrchu
skryté, čakajú na ich príležitosť na správne podmienky na útok. 746
Vysoká vlhkosť vytvára správne podmienky.
A tak je situácia nastavená na oživenie.
Nejaké knihy a dokumenty sa podahnú tomuto osudu.
Pergameny Mrtvého mora prežili 2000 rokov v jaskiniach
v Judeanskej púšti, vlastniace dlhovekosť suchému ovzdušiu
a nedostatku škodlivého slnečného svetla.
Ale tieto sú výnimkami.
Takže bez ľudského zásahu, by knihy ako tieto vybržali, prinajlepšom ďalších 100 rokov.
Dokonca naše digitálne médiá nevydržia navždy.
Dlžka života kárt a DVD-čiek
je pár desaťročí až pár storočí pod ideálnymi podmienkami.
Vieme o staroegypťanoch pretože to čo zanechali bolo vyrité do kameňov.
Naša forma zachýtavania poznatkov, o našej historií,
nášho postupu je typická buď v počítačovej forme, alebo na papieroch ako tieto.
Čo tu máme je niečo čo sa časom znehodnotí.
Nevydrží to tisícky rokov ako to čo staroveký egypťania zanechali.
Vyzerá to ironicky so všetkymi našimi postupmi, sme stále neprišli s niečim trvanlivým
ako s íľovitými tabletkami a kamennými nástrojmi.
150 rokov po ľudstve
150 rokov po ľuďoch, podzemné chodby
ktoré sa začali vytápať v prvých 36 hodinách
sú teraz uvoľnené podzemným prívalom.
Svetlá a chodby ktoré držali strechu na týchto tuneloch sú na okraji kolapsu.
Teraz tieto tunely nie sú hlboko pod ulicami.
Tieto stlpy nepodporujú len strechu tunela, ale aj cestu nad ňou.
Časom sú tunely zaplavené s vodou, korózia začne sa začne udržovať
a začíname vidieť kolapsy.
Tunelová ozvena s hlukom praskajúcej ocele a betónu
a ulice na tunelom sú vťahované do podzemia.
Nad zemou, je život v meste znova rušný.
Vinič vyrástol na stranách opustených mrakodrapov,
prispôsobené živeniu sa dažďovou vodou v jazierkach v trhlinách a na rímsach.
Viniče sa premnožili.
Viniče majú malé konáre.
Bolo by pekné keby produkovali ovocie alebo niečo čo by bolo jedlé.
Musíte mať rastlinu s nejakým ovocím, viete, alebo s nejakým zdrojom energie pre zvieratá.
Potom by ste dostali tento závislí ekosystém tam vonku, a dostali by ste vtákov hniezdiacih tam.
Dostanete veci, ktoré tu lovia.
Mohli by ste tu mať hadov.
Mohli by se mať všetky druhy vecí.
Ako hmyz a mänšie zvieratá pevne stanovené a mačky, ktore by sa tam pohybovali.
A nejaké zaujímavé druhy po celom svete.
Ak pôjdete do koloseuma, len sa doň pozriete, a bude plné mačkami.
Staré hrobky a staré katakomby budú plné mačkami,
ktoré na tomto mieste žijú, z ktorých sa potom rozbiehajú počas dňa.
Tieto mačkovité šelmy sú potomkovia našic domácich mačiatok.
Okamžite po ľuďoch odišli, vystriedali ich ľudské zásobovanie stravou s myšami a malími vtákmi.
Lovenie vonku bola ťažká práca.
Ale tu hore to je zlatá baňa.
Teraz žijú ich celé životy vysoko nad mestom,
hľadaním toho čo potrebujú na prežitie, dokonca bez dotyku so zemou.
Všetky sú královia v novom umiestnení v potravinovom reťazci
a bizardnýmy pohľadmi za $100 miliónov dolárov na zmenené mesto.
Vedel by som si predstaviť New York so všetkými tymi budovami
pokryté viničom, viete a jastraby lietajúce vôkol.
Bolo by to báječné.
Bolo by to totálne báječné.
Pre mačky život v tomto novom prostredí by vedeli nakoniec viesť
do nejakých cudzích adaptácií.
Predpokladám, ak by ste cheli byť skutočne vynaliezavý
mohli by ste to povedať, dokonca by vedeli byť ako lietajúce veveričky.
Vedeli by sa ľahko pohybovať z miest.
Možnosť je tam vždy pre nejaké vynaliezavé odpovede
pre toto neobvyklé prostredie.
Pokial nejaké mačky výrazne skočili dopredu,
veľa psov sa vrátilo na ich predok cesty.
Niektoré by sa krížili s vlkmi a teraz by sa spájali aby doniesli väčšiu korisť.
Myslím že naši psy, ako kľudné ako možno vyzerali
keď boli v našich domovoch ležiace na podlahe obýačky,
stále oddelené od inštinktu na prežitie, a nedostatok by im chýbal
v donesení koristi v nastávajúcom živote.
150 rokov po ľudstve
150 rokov po ľuďoch, sa oceány hemžia životom.
Stvorenia v oceáne uvítali zmiznutie ľudstva.
Historicky, sme zaobchádzali s oceánmi v dvoch odlišných cestách
v rovnakom čase: a to ako špajza a toaleta.
Časom, naše schopnosti poškodili oceán ktoré ráslti, ráslti a rástli.
S už neloviacimi ľuďmi a znečistovanie oceánu, boli cestičky vyčistené
pre túto podivuhodnú obnovu.
Stalo sa to skôršie.
Počas 2. svetovej vojny, spojenecky loviace lode sa vyhli severnému atlantiku,
a populácia tu prudko stúpla.
Tu v základnej biológii tieto druhy zvierat pracujú v našu priazeň
pretože zvieratá majú radi tieto mesačníky vedia vyprodukovať milióny
potomkov ročne, oveľa viac než rovnocenné suchozemnské zvieratá ako krava.
Pretože tieto úžasne potenciálne na kopírovanie,
oceánov sa vedia vrátiť pekne rýchlo ak ľudská populácia náhle zmizne.
Výzkum ukázal že v 18. storočí, pred zmätkom
spôsobený ľudmi, oceány boli schopné prispievať masívne množstvo života.
Tak veľa veľrýb kotré zapáchali vzduchu;
tak veľa tuniakov, ktoré rozpenili oceán;
tak veľa korytnačiek, ktoré vedeli kráčať cez oceán na ich chrbtoch.
Tak ak by sa ľudia vytratili zo zemského povrchu, tak by tento druh oceánu mohol byť.
Cajkám sa tiež darí, ale sú to zradné lety.
Veľké množstvo jedla pre ľudí povolivo populáciam čajok
sa premnožiť čo vie príroda normlne podporiť.
My ľudia sme veľký zložitý druh.
A za veľmi dlhý čas, sme otvorili zavážku melanchólie tak ďaleko ako sme sa usilovali,
všetky veci zdatné na jedenie boli proste vyhodené.
Ale z pohľadu čajok,
by bolo úžasné dať si voľne obed.
Tak, máme veľa vtákov ktoré by to pravdepodobne nemali urobiť cez
ich prvú zimu ak sa sami krmili.
Náhle mali všetko toto voľné jedlo prístupné.
Okamžitý následok svetu bez ľudí by malo veľmi hladné čajky
ktoré by veľmi dychtivo hľadali iné veci na jedenie.
Po počiatočnom vyhynutí, zvyšné čajky vzali výhodu
odkrývť oceán, kde hojné krdle rýb ľahko vymazali pamiatky
ktoré ľudstvo vyrobilo na zábavu.
200 rokov po ľudstve
200 rokov po ľuďoch,
Z New Yorku do Číkaga,
Seattle a Paríž,
sú naše železné a oceľové ikony na pokraji kolapsu.
Pokiaľ to prežilo dlhšie ako naše veľké mosty,
Eiffelova veža nie je neporaziteľná.
V čase ľudstva bola jej železná superštruktúra maľovaná
raz za každých 7 rokov na ochranenu pred koróziou.
V oboch vekoch a stavbách, bola Eiffelová veža
príbuzná s 300 stopov vysokou železnicou v Pensylvání.
Bol most ktorý pôvodne pôsobil železne.
Bol zrekonštruovaný asi za polovicu storičia do ocele.
Čo sa tu samozrejme stalo, nebol udržovaný
a vyskytla sa korózia.
A čo sa stalo s koróziou?
Spojovacie bodu zatuhli.
Nedajú sa hýbať.
Tu sú nejaké kúsky z tohto viaduktu.
Môžete vidieť že je tam korózia na celom mieste.
To už nie je oceľ.
Stavby so zamrznutými spojovacími bodmy nevedia absorbovať tlak silných vetrov.
Dokoca v tejto silnej búrke doslova spadne.
Casť po časti, kúsok po kúsku, padne do údolia
kde sa ťahalo údolie vyše sto rokov.
Len neudržiavané.
Môžete si myslieť o mnohých stavbách, že príde rovnaké obdobie
ako Eiffelova veža, jej ironická stavba.
Ktorá ju neochraňovala z faktu že je to korozívne prostredie.
Časom keď nič nerobíte pre túto stavbu, zlyhá.
A padne k zemi.
Čas medzi 100--300 rokmi po ľuďoch.
Bude vyzerať ako obdobie veľkých kolapsov po celom svete.
V Seattle, ironické miesto
navrhnuté na kolísaniu sa jedného palca na každých 10 míľ za hodinu vetra,
ale s jej oceľou zmenšenou koróziou, to vezme trocha viac
než silný vánok z 1962 svetovo veľkého tresku z panorámy.
Keď ľudia zmizli, tak už sa úrovne oceánov zdvíhali.
V Manhattane, počas storočí, nasýtená pôda
okolo Empire State Building, základy pilierov uvoľnili sa budove nahnúť.
Ak sa raz budova nahne zo zvislej polohy, potom gravitácia núti
tiež konať proti stavbe, zväčšovaným tlakom na základ budovy.
Teraz nešťastne vidíme ako mrakodrap zlyhal, ako strom v lese.
Raz keď sa začne naklánať, gravitácia bude pôsobiť na vrch budovy aby padla dole na seba.
Rozkladanie tiež predišlo mesto Čikágo, miesto narodenia mrakodrapov.
The Sears Tower, najvyššia ľudsky vyrobená stavba v severnej Amerike,
dosiahla koniec jej panovania.
Prvých 500 rokov po ľuďoch je obdobie rozkladu a dekonštrukcí.
Naše betónové stavby vydržali najdlhšie.
Staroveký rimania rozvinuli prvú formu betónu.
Nejaké ich spôsoby zostali neporušené cez 2000 rokov.
Ale moderný betón nie je trvanlivý.
Má väčší obsah vody a viacej voľných dieročiek, ktoré vedú k vzdušným dieram a prasklinám.
Moderné betonové stavby majú iné závažné chyby.
Pod povrchom spevnených betónových stavieb,
je sieť spevňovacích oceľových bradiel, ktoré nekorodujú
pretože je údržba betónu je v alkalickom prostredí okolo nich.
Teraz keď táto zásaditosť sa rozpadne, ako sa aj časom stane,
potom oceľ začne korodovať.
Keď oceľová armatúra zhrdzavie, zväčší sa trikrát z pôvodného objemu
vytvárajúc vonkajší tlak, ktorý pôsobý na betón drobením sa.
Široko povedané, po 50 rokoch začíname vidieť praskajúci povrch na betóne.
Po 100 rokoch, štiepanie betónového povrchu.
Možno po 500 rokoch, aj najspevnenejšie betónové stavby odídu.
Pozeráme sa na tieto obrázky našej padnutej civilizácie,
pomáha nám to sponať sa s minulosťou, s Grékmi a Rimanmi,
s rozpadnutými sa tehlami a s blatom mieste urny.
Každý z nás vie že naše telá sa rozložia;
Prečo sa naše mestá nerozložia tiež?
pred 1000 rokmi, 6,5 miliardu ľudí volalo túto planétu domovom.
Na začiatku 21. storočia, viac ako polovica z nich žila v mestách.
Teraz sú tieto mestá nepoznateľné.
Po možno 1000 rokoch alebo tak, bude scéna za mnou veľmi odlišná.
Budú tam veľmi malé náznaky budov a veľmi malé náznaky o aktivitách človeka.
To čo by sme mohli vidieť by bola vegetácia džungle.
Budúcnosť miest v živote po ľuďoch by mohlo byt najviac predstavené pozretím sa do minulosti.
Toto je Minute Street v Greenwich Village.
Najviac New Yorčanov sem možno prichádza a zaujíma sa prečo sa tak skrúca.
Skrúca sa pretože raz dávno tam bol potok, a potom riečka.
Bolo tam viac než 40 potokov na Manhattan Islande.
Všetky plynulo dole nesúcu dažďovú vodu dole do mora.
Tak čo sa deje dnes?
Prší, sneh sa topí, ale tečie to priamo pozdlž cesty dole do tohto kanála.
Ak by tu viac neboli ľudia, nebol by tu nikto na údržbu chodníkov a údržbu ciest.
Začali by sa rozpadať.
Začali bysa oddelovať.
Stromy by sa vracali, vegetácia by sa vrátila a nakoniec by sa kolobeh vody obnovil.
A ktovie, možno sa raz z Minute Street znova stane maličká rieka.
Používaním historických máp a počítačom vytvorených scén
s Manhattanským projektom, sa znovuobjavia ako Manhattan Island
vyzeral keď sa prehliadač Henry Hunson plavil okolo jeho pobrežia v 1609.
Teraz sme na Foleyskom námestí, administratívne centrum v New Yorku
je tu umiestnenie slávnej súdnej budovy, ktorú vidíte v TV.
Toto miesto nemalo vždy také ohromné budovy a kamenné cesty.
Raz pred 400 rokmi, tu boli hromadné rybníky, zdroj čerstvej vody pre New York.
Presne za mnou, bol potok ktorý sa vyčerpal
dole do Hudsonskej rieky na pobrežie, iného potoka do východnej rieky.
Tam bol tento nádherný rybník kotrý bol zababušený
v amfiteátri vyvýšenín.
Tak čo by sa stalo keby každý človek zmizol?
Budovy, by spadli.
Pôda by sa začala napravovať.
Stromy by začali rásť na budovách.
Vytvorili bysa nové pahorky, nový amfiteáter okolo tohto miesta.
Príroda by sa obnovila a pomali by priniesla toto miesto späť do zeleného srdca
od čoho tu na planéte Zem je.
New York, ako zvyšok planéty by sa od základov zmenil.
Transformácia je najviac šokujúca na Times Square ako bolo námestie utíšené prírodným náporom.
10 000 rokov po ľudstve
Je 10 000 rokov po ľuďoch.
Môže to byť možné?
Len po 10 miléniach ľudstvo zmizlo bez stopy.
Ludský vedci raz povedali, že naša história a kultúra žije cez rádiové
a televízne vysielania, ktoré ich nesú cez vesmír ďalej donekonečna,
snáď budú zachytené inteligentným druhom na vzdialenej planéte.
Niektorý ľudia si myslia že je tam rozširujúca sa škrupina rádia a televízie
zo Zeme, rozširujúce sa von ostražito vesmírom, "Tu sme a toto je naša kultúra."
Naneštastie, nedávne výpočty
všetkých ľudi, zo SETA=Search for extraterrestrial Intelligence group,
ukázali že všetky tieto rozohnatia sa cez jeden alebo dva svetelné roky
stratia v hluku.
Ak je toto pravda, naše signáli nedorazia ani na najbližšie hviezdy za slnkom.
Tak čo sa stane 10 000 rokoch po ľuďoch?
Kto povie o jednej veľkej civilizácii, ktorá sa prechádzala po zemi?
Korózia železa,
rozpadanie sa betónu,
rozkald papiera a dreva.
Stále, zostane niečo čo ľudia postavili.
Naša najgigantickejšia kamenná stavba ako Čínsky múr
vo veku hromady poddaný na narušenie, ale taká pomalá pomalej súradnica času,
bude stále spoznateľný v nejakých častiach večne.
Pyramídy v Gíze sú také mocné, že vydržia dostatok na pohltenie pieskom z púšte.
Vodná priehrada tvrdo postavená a kaňónové steny okolo nej
je jedna s posledných ľudsky vyrobených stavieb stále na nohách.
Ale teraz tisícky rokov v budúcnosti, je Zem navštívená poslednými veľkými kolapsmi.
Je to prostredie, ktoré nakoniec vyhráva.
Zemestrasenia, piesočné búrky, dážď.
Je pár možností.
Povedal by som, že Mount Rushmore vyrezaný z pevnej žuly
v ekologicky stabilnom mieste, má len jediného nepriateľa vetrom unášané kvapky dažďa.
Myslím si že Mount Rushmore bude stáť možno sto tisíc rokov, možno 200.
Možno časom bude vyzerať úctihodne ale najskôršie pre našich náhradníkov.
Kto alebo čo môžu byť tý náhradníci?
Možno šimpanzovia možno nejakým spôsobom urobia pokrok.
ale musíme uvažovať: niektorý vedci veria že je lahké pre prírodu
priniesť zvieratá na bystrejší level kde by možno používali nástroje,
možno bysa stali odborníkmi prostredia.
Pokrok schopný dívaniu sa na oblohu a predstaviť si vesmír,
schopný zamýšlaniu sa nad sebou,
shopný zamýšlaniu sa na vlastnom postavení na Zemi,
može byť pokrok ako bolo čisté neštastie pre ľudstvo.
V ktorom prípade, nehovoríte o úplnom zotavení.
Hovoríte o planéte, ktorá môže pokračovať
ale nikto o tom nehovorí, nikto si to nemyslí.
Ak Zem, 4,5 miliardy rokov existencie by bola kondenzovaná v 24 hodinách,
priebeh 10 000 rokov by bol len zlomok sekundy.
Čas človeka na Zemi je ďaleko a bol by asi minutu a pól dlhý.
Ako opustená dedina v celosvetovom rozsahu, Zem pôjde ďalej bez nás.
Život bol pred ľuďmi.
Život bude aj po ľuďoch.
preložil a upravil KVIKZOR alias Quiku