HOBBITUL
BREE - LA HOTARELE COMITATULUI
PONEIUL SĂLTĂREȚ
Mor de sete aici! Mai degrabă!
- Poftim. - Mulțam!
- Cu băgare de seamă! - Iertare, drăguță!
- Poftiți! - Mulțumesc.
Jupâne Stadle.
Ți-e cu supărare de șed și eu?
Poftesc și eu ce bea el.
Ar trebui să mă prezint. Sunt Gandalf.
Gandalf cel Sur.
Știu cine ești.
Ei bine, ce coincidență minunată.
Ce-l aduce pe Thorin Scut de Stejar pe meleagurile din Bree?
Am prins de veste că tatăl meu
a fost văzut rătăcind
prin Sălbăticia de la hotarul Țării Negurilor.
Am fost în căutarea lui.
Nu era nici urmă de el.
Thorin, de multă vreme
se aud doar zvonuri despre Thrain.
E încă în viață,
sunt sigur de asta.
Tata a venit să te vadă înainte să dispară.
Ce i-ai spus?
L-am îndemnat să meargă la Erebor și să cheme la luptă
cele șapte oști ale gnomilor,
ca să nimicească dragonul și să recucerească
Muntele Singuratic.
La fel te-aș sfătui și pe tine.
Recucerește-ți patria.
Nu e o întâlnire întâmplătoare, așa-i, Gandalf?
Nu,
nicidecum.
Muntele Singuratic îmi tulbură liniștea,
Thorin. Dragonul a zăbovit acolo destul.
Mai devreme sau mai târziu,
întunericul va ținti Ereborul.
Am dat peste personaje nesuferite
în drumul meu.
M-au luat drept un hoinar.
Îmi închipui că au regretat.
Unul dintre ele ducea o misivă.
E-n limba întunecată a Mordorului.
E promisiunea unei răsplăți.
Pentru ce?
E prețul pus pe capul tău.
Cineva îți dorește moartea.
Thorin, nu mai poți zăbovi.
Ești moștenitorul tronului lui Durin.
Unește oștile gnomilor.
Laolaltă aveți puterea
să recuceriți Ereborul.
Convoacă cele șapte clanuri.
Cere-le să-și respecte jurământul.
Jurământul e făcut în fața celui ce stăpânește
Piatra Străveche.
Nestemata e singura care le-ar putea uni.
În caz că ai uitat, a fost furată de Smaug.
Și dacă te-aș ajuta să o redobândești?
Cum?
Piatra Străveche e peste mări și țări,
îngropată adânc, sub un dragon ce răsuflă foc.
Adevărat grăiești.
De aceea vom avea nevoie de un spărgător.
UN AN MAI TÂRZIU
DEZOLAREA LUI SMAUG
Cât de aproape sunt orcii?
Prea aproape, dar e ceva și mai și.
- Ne-au luat wargii urma? - Nu încă.
- Avem o altă problemă. - Te-au zărit?
- Te-au văzut. - Nu, nici pe departe.
Ce v-am spus eu? Tăcut ca un șoricel.
Un maestru spărgător.
Mă ascultați o clipă?
Încerc să vă spun că mai e ceva pe urmele noastre.
Ce înfățișare a luat?
Pe cea a unui urs?
Da... Dar cu mult mai mare.
Știai de fiara asta?
Eu zic să facem cale întoarsă.
Și să ne căsăpească haita de orci?
Există o casă.
Nu e departe și ne-am putea adăposti acolo.
A cui casă?
Prieten ori dușman?
Nici una, nici alta.
Ne va ajuta pe toți
sau ne va ucide.
Avem cumva de ales?
Deloc.
Haideți!
Pe aici, mai repede!
Fugiți!
Bombur, hai!
Spre casă!
Fugiți!
Hai, înăuntru degrabă!
Deschideți-o!
Repede!
- Împingeți! - Împingeți!
Dwalin!
Haideți, flăcăi!
Ce-i fiara aia?
E gazda noastră.
Numele său e Beorn.
E un "Schimbă-piele".
Uneori e un urs negru uriaș,
alteori e un bărbat puternic.
Ursul e imprevizibil, însă cu omul putem cădea la înțelegere.
Totuși, luați aminte, nu prea are gnomii la inimă.
Face cale întoarsă.
Pleacă de acolo!
Fiara asta e împotriva firii. Nimic nu e bine.
E limpede că fiara se află sub o vrajă întunecată.
Nu fi nerod.
E sub propria sa vrajă.
Acum odihniți-vă cu toții.
Veți fi în siguranță aici la noapte.
Cel puțin asta mi-e speranța.
Atacă-i acum.
Ucide mizerabilii de gnomi în somn.
Nu.
Fiara stă de veghe.
Îi vom ucide pe drum.
Se strâng rândurile la Dol Guldur.
Stăpânul te-a chemat.
Rândurile noastre sporesc.
Puterea ni se-ntețește.
Vei sta în fruntea armiilor mele.
Cum rămâne cu Scut de Stejar?
Războiul se-ntrezărește.
Mi-ai făgăduit capul său.
Moartea îi va ajunge pe toți.
Oprim urmărirea?
Bolg!
Am o însărcinare pentru tine.
Încă poftești la sânge de gnom?
Deci dumneata ești cel numit Scut de Stejar.
Spune-mi, rogu-te,
de ce te caută Azog Pângăritorul?
Cum se face că știi de Azog?
Cei din neamul meu sunt primii care au viețuit în munți...
înainte ca orcii să coboare din miazănoapte.
Pângăritorul mi-a răpus aproape întreaga familie.
Însă pe unii i-a înrobit.
Nu erau meniți pentru munci grele,
ci pentru propria-i plăcere.
Temnița și tortura păreau să-l amuze.
Mai sunt și alții ca dumneata?
Odinioară eram numeroși.
Iar acum?
Acum a mai rămas unul singur.
Trebuie să ajungeți
la Munte înainte să se încheie toamna.
Da, așa este, înainte de Ziua lui Durin.
Nu mai aveți timp.
O vom lua prin Codrul Întunecat.
Întunericul împresoară codrul acela.
Mișună creaturi hâde pe sub copacii săi.
Orcii din Moria și Necromantul din Dol Guldur s-au aliat.
Eu nu m-aș aventura prin codru
decât la mare ananghie.
Vom urma cărarea elfilor.
E încă lipsită de primejdii.
Așa zici?
Elfii pădurilor
nu sunt ca rubedeniile lor.
Sunt mai puțin înțelepți
și cu mult mai primejdioși.
Dar asta n-are a face.
Ce vrei să spui?
Orcii mișună pe aceste meleaguri.
Rândurile lor sporesc,
iar voi sunteți pe jos.
Nu veți izbuti
să ajungeți la codru.
Nu-i am la inimă pe gnomi.
Sunt lacomi
și orbi.
Sunt orbi la toate viețuitoarele pe care le consideră
a nu le fi deopotrivă.
Însă ura mea pentru orci e și mai mare.
De ce aveți trebuință?
Purcedeți la drum acum, cât mai este lumină.
Cei ce vă caută nu sunt cu mult în urma voastră.
Poarta către tărâmul elfilor.
Iată poteca ce străbate
Codrul Întunecat.
Nici urmă de orci! Sorții sunt de partea noastră.
Dați-le drumul poneilor,
să se întoarcă la stăpânul lor.
Codrul ăsta
pare
bolnav.
De parcă ar cunoaște o suferință anume.
Nu-l putem ocoli cumva?
Doar de mergem 200 de mile spre miazănoapte
sau de două ori pe atât
spre miazăzi.
Ceva pândește din umbră,
ascuns privirilor noastre.
Dar, cu fiecare zi, puterea îi sporește.
Fii cu băgare de seamă la Necromant.
Nu e ceea ce pare a fi.
Trebuie să aflăm dacă dușmanul s-a întors.
Mergi la mormintele din munți.
Abisurile din Rhudaur.
Așa să fie.
Nu și armăsarul meu!
Încă îmi e de trebuință.
Doar nu ne părăsești!
N-aș face-o, dacă aș avea încotro.
Te-ai schimbat,
Bilbo Baggins.
Nu ești același hobbit care a lăsat în urmă Comitatul.
Voiam să-ți spun.
Am...
Găsit ceva în galerii.
Ce anume?
Ce ai găsit?
Mi-am găsit curajul.
E foarte bine!
Îți va fi de trebuință.
Vă voi aștepta pe culme,
la poalele Ereborului.
Aveți grijă de hartă și de cheie.
Nu intrați în Munte fără mine.
Aceasta nu e pădurea cea verde de odinioară.
Până și aerul din acest codru geme de închipuiri.
Va căuta să vi se strecoare în minte, să vă năucească.
Să ne năucească?
Ce vrea să spună?
Rămâneți pe cărare, să nu cumva s-o părăsiți.
De vă abateți de la ea, n-o veți mai regăsi nicicum.
Orice ar fi, nu părăsiți cărarea!
Trebuie să ajungem la Munte înainte să se încheie Ziua lui Durin.
Ziua lui Durin?
E singura șansă să găsim ușa.
Cărarea cotește pe aici.
Pe aici.
Aer! Am nevoie de aer!
Am amețit.
Ce se petrece?
Mergeți mai departe.
Nori,
de ce ne-am oprit?
Cărarea
a dispărut!
Ce se petrece?
Am pierdut cărarea!
Găsiți-o!
Căutați cu toții! Găsiți cărarea!
Nu-mi amintesc să fi trecut pe aici.
Nu mi se pare cunoscut.
Trebuie să fie pe aici pe undeva.
Cât e ceasul?
Nu știu nici măcar ce zi e.
Codrul ăsta blestemat e fără sfârșit?
Uite!
Un săculeț de tutun.
Sunt gnomi în codrul ăsta.
Sunt gnomi din Munții Albaștri.
E exact ca al meu.
Fiindcă e al tău, pricepi?
Ne plimbăm în cerc, ne-am rătăcit.
Ba nu, mergem spre răsărit.
În ce parte e răsăritul? Soarele nu se mai vede.
Parcă tu erai maestru în asta.
Soarele...
Trebuie să găsim
soarele.
Acolo sus.
Trebuie să vedem peste frunziș.
Ce-a fost asta?
Destul! V-ajunge! Liniște!
Suntem priviți.
Văd un lac!
Și un râu!
Și Muntele Singuratic, iată-l!
Aproape am ajuns.
Mă aude careva?
Știu încotro s-o luăm!
Mă auziți?
Se aude?
Nu se poate!
Zău așa!
Ucide-i! Nimicește-i!
Să-i mâncăm cât sângele le curge încă.
Au pielea groasă, dar sunt zemoși pe dinăuntru.
Înțeapă-l încă o dată! Termină-l!
Sunt încă vii.
- Ucide-l! - Ucide-l acum!
Să ne ospătăm!
Ospăț!
Să ne înfruptăm!
Ospăț!
- Ce-i oare? - Ce e?
Sunt trupeși și zemoși.
Doar
să gustăm puțin.
Blestemat să fie! Unde s-a dus?
Chiar aici!
Înțeapă!
Împunge!
Sting...
Chiar e un nume bun.
Sting.
- Haide! - Dă-te de pe mine!
Unde-i Bilbo?
Aici, sus!
Unde e? Unde s-a dus?
Unde e?
Nu!
Thorin, omoară-i!
Fili!
Al meu ești!
Haideți, țineți pasul!
Repede!
Să nu crezi că nu te-aș răpune, gnomule!
Ar fi plăcerea mea.
- Ajutor! - Kili!
Azvârle-mi un pumnal!
Degrabă!
De crezi că ți-aș încredința vreo armă, gnomule,
te înșeli!
Cercetează-i!
Înapoiază-mi-o numaidecât!
Cine e?
Fratele tău?
Soața mea!
Iar creatura asta hâdă?
O corcitură de goblin?
E flăcăul meu, Gimli.
Păianjenii sunt nimiciți?
Da, însă vor veni și alții.
Sunt tot mai îndrăzneți.
Aceasta e o sabie de pe tărâmul elfilor.
Făurită de rubedeniile mele.
De unde o ai?
Mi-a fost dăruită.
Gnomul nu e doar hoț la drumul mare, ci și mincinos pe deasupra.
Thorin, unde e Bilbo?
Închideți poarta!
Nu se va sfârși așa!
- Mă auziți? - Dați-ne drumul!
Ia labele!
Nu mă scotocești deloc?
Aș putea avea orice în pantaloni.
Sau poate chiar nimic.
De ce te măsoară gnomul din priviri, Tauriel?
Cine știe?
E destul de înalt pentru un gnom.
Nu crezi?
E mai înalt decât unii...
dar la fel de hâd.
- Din nou! - Lăsați-o!
N-avem cum izbuti.
Asta nu e o temniță făurită de orci.
Suntem în cetatea Codrului Întunecat.
Nimeni nu pleacă de aici fără voia regelui.
Unii își închipuie că aveți un țel nobil.
Să vă redobândiți patria
și să răpuneți un dragon.
Eu însă bănuiesc că există un motiv mai puțin interesant.
Încercați să vă furișați în Munte
sau, oricum, ceva asemănător.
Ai găsit o cale
să pătrunzi acolo.
Cauți să-ți redobândești
dreptul de a conduce.
Vrei nestemata regelui,
Piatra Străveche.
Pentru tine, e fără de preț.
Înțeleg asta.
În Munte se află nestemate la care tânjesc până și eu.
Nestemate albe, rupte din stele.
Îți ofer ajutorul meu.
Te ascult.
Vă voi da drumul...
dacă îmi înapoiați ceea ce îmi aparține.
Serviciu contra serviciu.
Ai cuvântul meu.
Ca de la un rege la altul.
Nu m-aș încrede în Thranduil,
marele rege,
având chezășie doar cuvântul său, nici de-ar fi sfârșitul lumii.
Tu, cel fără de onoare!
Am văzut cum te porți cu prietenii.
Am sosit în pragul tău cândva, înfometați,
cerându-ți ajutorul.
Însă ne-ai întors spatele!
Ai întors spatele suferinței neamului meu
și infernului care ne-a răpus.
Nu-mi vorbi despre focul bestiei.
Îi cunosc furia și nimicirea.
Eu sunt cel ce-a înfruntat șerpii uriași din miazănoapte!
L-am avertizat pe bunicul tău despre ce va atrage lăcomia sa.
Însă nu mi-a dat ascultare.
Iar tu îi semeni întru totul.
Rămâi aici, de asta ți-e voia,
să putrezești.
Un veac e doar o clipă
în viața unui elf.
Cunosc răbdarea.
Pot să aștept.
Ți-a oferit un târg?
Da.
I-am spus eu ce să facă cu el.
El și cu tot neamul lui!
Atunci, asta e.
Un târg era singura noastră speranță.
Nu tocmai.
Știu că ești acolo.
De ce zăbovești în umbră?
Veneam să vă dau de seamă.
Am dat poruncă să distrugeți cuibul în urmă cu două luni.
Am curățat codrul, după cum v-a fost porunca.
Însă păianjenii vin de la miazăzi.
Se înmulțesc la Dol Guldur. De i-am răpune de la sursă...
Cetatea aceea se află dincolo de hotare.
Însărcinarea ta e să îi înlături de pe meleagul nostru.
Și odată izgoniți
nu se vor întinde pe alte meleaguri?
Celelalte meleaguri nu sunt în grija mea.
Soarta lumii
e schimbătoare.
Însă aici, pe acest tărâm, noi vom dăinui.
Legolas mi-a spus că ai luptat cu iscusință.
A prins drag de tine.
Vă asigur, domnul meu,
că Legolas e doar căpitanul meu.
Poate că așa a fost odinioară.
Acum, nu mai sunt așa de sigur.
Nu cred că v-ați lăsa fiul
să se lege de un umil elf al pădurilor.
Ai dreptate, nu aș permite.
Și totuși, ține la tine.
Nu îi da speranțe deșarte.
Străjile veghează la porți!
Nu la toate. Urmați-mă!
Ce piatră ții în mână?
E un talisman.
E sub o vrajă puternică.
Dacă altă ființă în afară de un gnom citește runele,
va fi de-a pururi blestemat.
Sau poate că nu.
Depinde de crezi sau nu. E doar un simbol.
Sunt rune înscrise pe o piatră.
Am primit-o
în dar de la mama ca să-mi amintesc ce am făgăduit.
Ce ai făgăduit?
Că mă voi întoarce la ea.
Își face griji.
Zice că sunt nechibzuit.
Și ești?
Nu.
Pare-mi-se
că vă veseliți.
E Mereth e-nGilith,
sărbătoarea luminii stelelor.
Lumina de orice fel e sfântă pentru elfi.
Însă elfii pădurilor prețuiesc cel mai mult lumina stelelor.
Întotdeauna mi s-a părut că e o lumină rece,
veșnic îndepărtată.
E o amintire.
E neîntinată și fără de preț.
Asemenea făgăduinței tale.
Am pășit sub ea uneori.
Dincolo de codru,
în puterea nopții.
Am văzut cum lumea dispare...
iar veșnicia albă umple aerul.
Am zărit o lună de foc odată.
S-a ridicat uriașă deasupra Țării Negurilor.
Sângerie și aurie, umplea cerul.
Însoțeam niște negustori din Ered Luin.
Dădeau argintărie pe blănuri. Am luat-o spre miazăzi,
cu muntele pe partea stângă.
Apoi s-a ivit.
Uriașa lună de foc ne deschidea
și ne lumina calea.
Galion, rămânem fără băutură.
Butoaiele astea goale trebuiau trimise deja la Esgaroth.
Luntrașul le așteaptă deja.
Orice s-ar spune
despre rege, are un gust desăvârșit la vinuri.
Hai, Elros, gustă-l!
Gnomii sunt
în grija mea.
Sunt închiși în temniță. Nu pleacă nicăieri.
Pun rămășag că soarele răsare.
Zorii sunt aproape.
Nu vom ajunge la Munte, nu-i așa?
Dacă rămâneți aici, evident că nu.
Bilbo!
Străjile nu sunt departe!
Închideți ușile,
- vom câștiga timp. - În regulă, Nori.
- Pe scări! - Tu primul.
Ori!
Nu pe acolo, pe aici! Urmați-mă.
Mergi.
Luați-o încetișor.
Pe aici.
Nu-mi vine să cred. Suntem în cramă!
Trebuia să ne scoți la lumină!
Știu ce fac.
Pe aici!
În butoaie
- cu toții, degrabă. - Ești nebun?
- Ne vor găsi. - Ba nu,
asta vi-o făgăduiesc.
Vă rog, trebuie să aveți încredere în mine.
Faceți cum v-a spus.
Mută-ți tărtăcuța din drum.
Bifur, fuga în butoi! Mișcă-te!
Sunt toți înăuntru.
Și acum ce urmează?
Vă țineți răsuflarea.
Răsuflarea? Cum adică?
Unde e chelarul cetății?
Bună treabă, jupâne Baggins.
Să mergem!
Țineți-vă bine!
Bilbo!
Țineți-vă!
- Ajutor! - Ori!
Închideți porțile!
Nu se poate!
Păzea, orcii!
Răpuneți-i! Ucideți-i pe toți!
Adăpostiți-vă sub pod!
Kili!
Kili...
Ucideți femeia elf!
După ei!
Kili!
Nori!
Tăiați bușteanul!
Bombur!
Tauriel!
Stai!
Pe acesta îl vrem viu.
După ei! Tăiați-le calea!
Tu erai!
De ce mă aflu aici, Gandalf?
Radagast,
nu te-aș fi chemat fără un motiv întemeiat.
Nu e tocmai un loc bun de întâlnire.
Nu,
așa este.
Sunt vrăji întunecate, Gandalf,
străvechi și pline de ură.
Cine e îngropat aici?
Numele i-a fost de mult uitat.
Era cunoscut
drept sluga întunericului.
Unul dintre cei mulți.
Unul dintre Cei Nouă.
De ce acum, Gandalf? Nu înțeleg.
Nazgulii au fost chemați la Dol Guldur.
Nu poate fi Necromantul.
Un mag cu sânge omenesc nu poate invoca asemenea întuneric.
Cine-a zis că ar avea sânge omenesc?
Cei Nouă se pleacă în fața unui singur stăpân.
Am fost orbi, Radagast.
Iar profitând de asta,
vrăjmașul nostru s-a ivit din nou.
Își cheamă la el slugile.
Azog Pângăritorul
nu e un prăduitor obișnuit.
Stă în fruntea
unor legiuni.
Vrăjmașul se pregătește de luptă.
Va începe în răsărit,
căci tânjește după acel munte.
- Încotro te duci? - Mă alătur celorlalți.
Gandalf.
Eu i-am pornit, nu-i pot lăsa în voia sorții.
Sunt în mare primejdie.
Dacă adevăr grăiești,
lumea întreagă e în primejdie.
Fortăreața va fi tot mai puternică.
Să-mi las de izbeliște prietenii?
- E ceva în urma noastră? - Nu, din câte văd.
- Cred că am scăpat de orci. - Nu pentru mult timp.
Bombur e aproape înecat.
- Către țărm! - Da.
Să mergem!
Gloin, ajută-mă, frate!
Hai, ridică-te!
Hai!
Hai, mișcă!
N-am nimic, e un fleac.
Sus, în picioare!
Kili e rănit. Trebuie să-l oblojim.
Orcii ne calcă pe urme, trebuie să mergem.
Încotro?
Spre Munte. Suntem aproape.
Între noi și Munte se întinde un lac.
- Nu-l putem traversa. - O apucăm pe uscat.
Orcii ne vor ajunge cât am zice pește.
Nu avem arme ca să ne apărăm.
Oblojește-i degrabă piciorul.
Aveți două minute la dispoziție.
Încă o mișcare
și pieriți cu toții.
Să-mi fie cu iertare...
Domnia voastră e din Orașul Lacului.
Luntrea de colo
e cumva bună de închiriat?
Ce te-ndeamnă să crezi că v-aș ajuta?
Ai încălțări cam ponosite
și veșminte asemenea.
Cu siguranță mai ai guri de hrănit.
Câte odrasle ai?
Două fete și un băiat.
Iar nevasta ți-e frumoasă pe măsură, aș zice.
Așa era.
Să-mi fie cu iertare...
Gata, ajunge cu politețurile.
Care e graba?
De ce-ți pasă
Mi-ar plăcea să aflu cine sunteți...
și ce căutați pe aceste meleaguri.
Suntem simpli negustori din Munții Albaștri
și mergem la rubedenii,
în Munții de Fier.
Simpli negustori?
Ne trebuie hrană,
provizii și arme.
Ne poți ajuta?
Știu de unde sunt butoaiele astea.
Și ce-i cu asta?
Nu știu ce ați avut de împărțit cu elfii,
dar bine nu s-a terminat.
Nimeni nu intră în Orașul Lacului
fără voia Mai-marelui.
Bogăția sa izvorăște din negoțul cu Codrul Întunecat.
Decât să iște mânia elfilor, mai curând vă pune în lanțuri.
Oferă-i mai mult.
Pun rămășag că se poate intra în oraș nevăzut.
Așa este.
Însă, pentru asta,
aveți nevoie de un contrabandist.
Pentru care am plăti dublu.
Acesta e chipul răului.
Se răspândește și macină
în nepăsarea lumii,
o umbră ce înflorește în întuneric.
Nu cunoaște odihnă și e negru
precum umbra întunecată a nopții.
Așa a fost dintotdeauna
și așa va rămâne de-a pururi.
Cu timpul, răul își ițește capul.
Erai pe urmele a 13 gnomi.
De ce?
Acum
nu mai sunt 13.
Celui mai tânăr,
arcașului cu părul negru,
i-am înfipt o săgeată Morgul.
Sângele-i e otrăvit. Curând,
îl va răpune.
Răspunde la întrebare, împuțiciune!
Nu răspund în fața câinilor!
Eu, unul, n-aș înfrunta-o.
Îți place să ucizi?
Îți place moartea?
Permite-mi, atunci, să ți-o ofer.
De-ajuns!
Tauriel, du-te!
Acum!
Nu-mi pasă de moartea unui gnom.
Răspunde la întrebare.
Nu ai de ce să te temi. Spune-mi
ce știi și te voi elibera.
Aveai poruncă să-i ucizi. De ce?
Ce vă pasă vouă de Thorin Scut de Stejar?
Piticania nu va ajunge nicicând rege.
Rege?
Nu există Rege sub Munte și nici nu va mai fi vreodată.
Nimeni nu cutează să calce în Erebor câtă vreme dragonul viețuiește.
Nu știi nimic!
Lumea voastră va fi pârjolită.
Ce tot spui acolo?
Grăiește!
Vremea noastră a sosit iar.
Stăpânul îl slujește pe Cel Dintâi.
Acum pricepi, elfule?
Moartea vă pândește.
Vă așteaptă
vâlvătaia războiului.
De ce ai făcut asta?
I-ai promis libertatea.
Asta am și făcut.
I-am eliberat capul de trup.
Orcul ne putea spune mai multe.
Nu și mie.
Ce-a vrut să spună cu vâlvătaia războiului?
Vor dezlănțui ceva
ce va distruge tot ceea ce-i stă în cale.
Dublăm straja la hotare, pe drumuri și râuri.
Nu mișcă nimic fără știrea mea.
Nimeni nu intră în regat
și nimeni nu-l părăsește.
Porțiile rămân închise
din porunca regelui!
Și Tauriel?
Ce e cu ea?
A plecat în codru.
Și-a luat cu ea arcul și spada.
Nu s-a întors încă.
Sânge de gnom!
Sunt aici!
Simt și un alt miros...
Carne de om!
Au găsit o cale să treacă lacul.
Păzea!
Încerci să ne duci la pierzanie?
Am crescut pe aceste ape, jupâne gnom.
De voiam să vă înec,
n-aș fi făcut-o aici.
Mi-a ajuns neobrăzarea lui.
Eu zic să-l aruncăm peste bord și gata.
- Bard, îl cheamă Bard. - De unde știi?
L-am întrebat.
Nu-mi pasă cum își zice. Nu mi-e pe plac.
Nu trebuie să ne fie pe plac,
doar să-l plătim.
Hai, flăcăi, goliți buzunarele.
De unde știm că nu ne va trăda?
Nu putem ști.
Avem o mică problemă.
Ne lipsesc zece monede.
Gloin...
- Hai, dă-ne ce mai ai. - Nu te uita la mine.
Călătoria asta m-a secătuit.
Și cum am fost răsplătit?
Doar cu suferință și tristețe...
Pe barba mea!
Ia-i!
Ia-i pe toți!
Banii, dați-mi-i degrabă!
Te plătim când ne luăm proviziile, nu înainte.
De vă prețuiți libertatea, veți face cum vă spun.
Sunt străji în față.
Ce tot face?
Discută cu cineva.
Arată către noi.
Își dau mâna.
- Ce? - Nemernicul!
Ne-a vândut.
Liniște!
Ne apropiem de vamă.
Stați!
Prezentați bunurile!
Documentele, vă rog!
Tu erai, Bard.
'Neața, Percy.
Ai ceva de declarat?
Doar că mi-e frig, sunt obosit
și sunt gata să merg acasă.
Amândoi simțim la fel.
Poftim. Totul e în ordine.
Nu așa de repede.
"Transport de butoaie goale din Codrul Întunecat."
Doar că...
nu sunt goale.
Nu-i așa, Bard?
Dacă-mi amintesc eu bine,
tu ești luntraș.
Nu
pescar.
Asta nu te privește pe tine.
Greșit.
Îl privește pe Mai-marele, deci și pe mine.
Hai, Afiric, oamenii trebuie să mai și mănânce.
Peștele e marfă ilicită.
Goliți butoaiele
- peste bord. - L-ați auzit! În canal.
Haideți, mai cu viață!
Locuitorii orașului sunt nevoiași.
Sunt vremuri grele,
hrana e puțină.
Nu e problema mea.
Când oamenii vor afla că Mai-marele
aruncă peștii,
când se vor răscula...
va fi problema ta atunci?
Stați!
Ești mereu vocea celor mulți,
Bard, apărătorul lor.
Oi fi pe placul lor, luntrașule,
dar nu va dura la nesfârșit.
Ridicați poarta!
Mai-marele e cu ochii pe tine.
Fă bine și ține minte asta.
Știm unde ți-e casa.
E un oraș mic, Alfrid,
știm unde își are fiecare casa.
Sunt zvonuri de revoltă.
Cineva se află în spatele lor.
Vă deranjează guta, sire?
E umezeala.
E singura explicație posibilă.
Dă-mi un coniac.
Starea de spirit a obștii devine neplăcută, sire.
Sunt oameni de rând. Au fost dintotdeauna neplăcuți.
Nu e vina mea că trăiesc
în miros de pește și catran.
Slujbe, hrană și adăpost!
Numai asta știu!
Sire, cred că agitatorii le dau apă la moară.
Atunci trebuie să-i găsim
și să-i arestăm.
La asta mă gândeam și eu, sire.
Toată vorbăria asta despre schimbare să dispară.
Doar n-o să lăsăm mojicii să se unească
și să capete glas. Pe urmă
încep să pună întrebări,
să-și facă sfat...
și să afle cât mai multe.
La vremuri noi, oameni noi.
Poftim?
Asta se aude, sire.
S-a vorbit chiar și
de alegeri.
Alegeri?
Ce absurd!
Nu voi tolera așa ceva.
Nu cred că v-ar cere părerea.
Trântori,
nerecunoscători
și răsculați!
Cine ar îndrăzni să-mi pună la îndoială autoritatea?
Cine ar îndrăzni?
Cine...
Bard!
Ia seama la ce-ți spun!
Luntrașul acela pus pe rele
e de vină.
Jos labele de pe mine!
Nu i-ai văzut.
Poți păstra peștele.
Urmați-mă.
Tată!
Casa noastră e pândită.
Spuneți-i Mai-marelui că mi-am încheiat ziua.
Tată, unde ai fost?
Tată, iată-te! Mi-am făcut griji.
Ține, Sigrid.
Bain, adu-i înăuntru.
Dacă află careva,
îți smulg brațele, să știi.
Ia laba!
Acolo sus.
Tată,
de ce ies gnomi din toaleta noastră?
O să ne aducă noroc?
Poate că nu vă sunt pe măsură, dar vă vor ține de cald.
Îți mulțumesc mult.
O arbaletă făurită de gnomi.
Parcă ai fi văzut un strigoi.
Ești pe aproape.
Ultima dată când am zărit o asemenea armă...
o cetate ardea în flăcări.
S-a întâmplat în ziua în care a sosit dragonul.
În ziua în care Smaug a pârjolit Ținutul de Jos.
Girion, comandantul cetății,
a înfruntat bestia cu arcașii.
Însă pielea de dragon e de nepătruns,
asemenea unei armuri impenetrabile.
Doar o săgeată neagră trasă cu o arbaletă
îl putea răni.
Puține asemenea
săgeți au fost făurite vreodată.
Rămăseseră doar câteva atunci când Girion l-a înfruntat.
De ar fi avut ținta neclintită,
lucrurile ar fi stat altfel azi.
Grăiești de parcă ai fi fost acolo.
Toți gnomii cunosc povestea.
Atunci știi că Girion l-a nimerit.
A slăbit un solz de sub aripa stângă.
Încă o săgeată și l-ar fi doborât.
Ăsta e un basm, flăcăule.
Nimic mai mult.
Ți-ai primit plata.
Unde ne sunt armele?
Așteptați aici.
Mâine încep ultimele zile de toamnă.
Ziua lui Durin pică poimâine.
Trebuie să ajungem la Munte.
Și dacă nu reușim?
Dacă nu aflăm ușa la timp?
Atunci călătoria a fost în zadar.
Ce-i asta?
O cange
făurită dintr-un harpon.
- Iar ăsta? - Îi spunem ciocan de luptă.
E făurit dintr-un baros.
Recunosc, e greu de mânuit,
dar tot e mai bun decât nimic când îți aperi viața.
Te-am plătit pentru arme,
săbii și topoare din fier!
Asta e o glumă!
Nu veți găsi altele mai răsărite decât la armurărie.
Toate armele făurite din fier
sunt ținute acolo.
Thorin,
să luăm ce e la îndemână și să plecăm.
Ne-am descurcat noi și cu mai puține.
- Să purcedem. - Nu plecați nicăieri!
Ce-ai spus?
Casa e supravegheată.
La fel și orice punct de îmbarcare.
Așteptați lăsarea întunericului.
Thorin...
Tată?
Nu-i lăsa să plece.
Am crezut că ești un orc.
De eram,
acum erai moartă.
Tauriel,
nu poți vâna 30 de orci
de una singură.
Dar nu sunt singură.
Știai că te voi urma.
Regele e mânios, Tauriel.
De șase veacuri, tatăl meu te-a protejat.
I-ai nesocotit porunca.
I-ai trădat încrederea.
Întoarce-te cu mine
și te va ierta.
Nu,
căci astfel, nu mi-o voi ierta eu niciodată.
Regele n-a mai permis orcilor să intre pe tărâmul nostru.
Și totuși, i-a permis haitei să intre și să ne ucidă prizonierii.
Nu este lupta noastră.
Ba este.
Nu se va sfârși aici.
Răul va spori cu fiecare izbândă.
Dacă tatăl tău își împlinește voia, nu vom face nimic.
Ne vom ascunde după zidurile cetății noastre,
departe de lumină,
permițând întunericului să se lase.
Nu suntem și noi parte a acestei lumi?
Spune-mi, prietene,
când a devenit răul mai puternic decât noi?
Bună să-ți fie ziua, Bard. Ce cauți?
Aveai o tapiserie,
una veche! Unde este?
Despre ce vorbești?
Despre asta!
Erau gnomi, vă spun, s-au ivit de niciunde,
cu bărbi și priviri fioroase.
N-am mai văzut așa ceva.
Ce să caute pe aceste meleaguri?
- E profeția. - Profeția?
E profeția seminției lui Durin.
Profeția...
Profeția.
Poveștile din bătrâni se adeveresc.
Săli nesfârșite, pline de comori!
Să fie oare adevărat?
S-a întors Stăpânul Fântânilor de Argint?
Se-ntoarce drept și dornic,
Cum altul rege nu-i,
Al muntelui comornic,
Stăpân la casa lui!
Să piară-n veselie,
Tristețile silhui
Când regele o să fie,
Sub munți la casa lui.
Tată, am încercat să-i opresc.
De când au plecat?
Vezi ceva?
Luăm armele și pornim către Munte!
Du-te, du-te!
Hai, Nori!
Următorul!
Te simți bine?
Mă descurc.
Să plecăm de aici.
Fugiți!
Repede, acum!
Lasă-mă!
Hai, mișcă!
Mișcați-vă!
Ce e cu atâta zarvă?
I-am prins furând arme, sire.
Deci dușmani ai regatului, nu?
O șleahtă de mercenari, sire.
Înghite-ți vorbele!
Nu știi cu cine vorbești.
În fața ta nu se află un răufăcător de rând,
ci Thorin,
fiul lui Thrain, din stirpea lui Thror!
Suntem gnomii din Erebor.
Am venit să ne luăm în stăpânire regatul.
Îmi amintesc cetatea asta în zile de demult.
Vasele stăteau ancorate în port,
încărcate cu mătăsuri și nestemate.
Nu era un loc uitat de lume.
Aici era inima negoțului din miazănoapte.
Voi trăi să văd acele vremuri iar,
să reaprind forjele gnomilor
și să văd bogățiile curgând râuri iar din Erebor!
Moarte!
Asta o să aduci asupra noastră!
Pârjol de dragon și nimicire.
De veți trezi bestia,
ne va căsăpi pe toți.
Îl puteți asculta, de vreți,
însă eu vă voi făgădui ceva.
De va fi să reușim,
vom împărți bogățiile Muntelui.
Veți avea destul aur cât să refaceți Esgaroth de zece ori!
Ascultați-mi
vorbele cu toții!
Ați uitat ce s-a petrecut în Ținutul de Jos?
I-ați uitat pe cei care au pierit în foc?
Și pentru ce?
Pentru ambiția neînfrânată a regelui
mânat de lăcomie
și de propriile-i dorințe!
Potolește-te!
Nu se cade
să învinuim cu atâta ușurință.
Să nu uităm
că Girion, stăpânul Ținutului de Jos,
strămoșul tău,
e cel care nu a reușit să doboare bestia!
- Adevărat grăiți, sire. - Da.
Toți știm povestea,
cum a tras săgeată după săgeată.
Niciuna nu și-a atins ținta.
Nu ai niciun drept.
Nu ai niciun drept să intri în acel munte.
Sunt singurul îndreptățit să o facă.
Vorbesc cu Mai-marele
din Orașul Lacului.
Veți ajuta la împlinirea profeției?
Veți
împărți cu noi bogățiile neamului nostru?
Cum grăiești, Măria Ta?
Vă spun...
Să fiți bine veniți!
Să fii bine venit,
Rege sub Munte!
Știi că lipsește cineva. Unde e Bofur?
- De nu vine, rămâne aici. - Va trebui să-l lăsăm.
Trebuie să găsim ușa
până diseară, nu mai putem zăbovi.
Tu rămâi.
Ne grăbim, iar tu ne vei încetini.
Ce tot vorbești? Vă însoțesc și eu.
Nu și de data asta.
Voi fi acolo când vom intra
și vom vedea sălile strămoșilor.
Kili, rămâi
și odihnește-te.
Alătură-ni-te când te-ai vindecat.
Rămân eu cu flăcăul.
Cei suferinzi sunt în grija mea.
Unchiule,
am crescut ascultând poveștile despre Munte.
Tu ni le spuneai.
Nu-i poți răpi asta!
Îl duc eu în cârcă, de e nevoie.
Într-o zi, vei fi rege și vei ști.
Nu pot primejdui călătoria de dragul unui singur gnom.
Chiar de e sânge din sângele meu.
Fili, nu fi nătâng.
Locul tău e alături de noi.
Ba este lângă fratele meu!
Pe barba mea! E vremea să plecăm?
Purcedeți la drum
cu urările noastre de bine!
Fie ca întoarcerea voastră să aducă belșug tuturor!
Rămas-bun!
La o parte! Faceți loc!
Nu se poate!
Și voi ați pierdut luntrea?
Kili!
Să nu mai aud de gnomi! Plecați de aici!
Nu, nu! Te rugăm!
Nimeni nu ne ajută și Kili e bolnav.
E foarte bolnav.
Ce meleag e acesta?
Era odinioară Ținutul de Jos.
Acum e doar un pustiu,
pustiul lui Smaug.
Curând soarele va scăpăta pe cer.
Trebuie să găsim ușa tainică înainte de apus.
- Pe aici! - O clipă! Aici e culmea?
- Gandalf a zis să ne întâlnim... - Îl vezi aici?
Nu putem zăbovi să-l așteptăm pe vrăjitor.
Suntem pe cont propriu. Vino!
Dol Guldur,
colina magilor.
Pare-mi-se că e pustie.
Asta se și vrea.
O vrajă de tăinuire
s-a așternut peste meleagul acesta. Asta înseamnă
doar că vrăjmașul nu e încă gata să ni se arate.
Încă nu și-a recăpătat forțele pe deplin.
Radagast, vreau să-i duci vorbă doamnei Galadriel.
Spune-i că trebuie să-l obligăm.
Ce vrei să zici?
Intru singur.
Orice ar fi, tu nu mă vei urma.
Îmi făgăduiești?
Da, da, desigur.
Stai, Gandalf!
Și dacă e o capcană?
Întoarce-te și nu te uita în urmă.
E o capcană, fără îndoială.
Orice fel de întuneric ar zăcea aici,
îi poruncesc să-și arate chipul!
Îi poruncesc să se arate!
A sosit magul.
Și ridică vraja.
Ne va găsi!
Da, cu siguranță.
Se vede ceva?
Nimic!
Dacă harta e corectă,
ușa tainică e deasupra noastră.
Aici, sus!
Ai ochi ageri, jupâne Baggins.
Asta trebuie să fie.
Ușa cea tainică.
Iar cei ce s-au îndoit vreodată de noi
să-și înghită vorbele!
Bun, avem o cheie.
Deci trebuie să existe undeva
și o gaură de cheie.
"Ultima rază de lumină a zilei lui Durin"
"va arăta gaura cheii."
Nori...
Lumina se duce. Haideți!
Încetează, nu aud când izbești.
N-o găsesc.
Nu-i aici!
Nu-i!
Dărâmați ușa!
Hai!
Sparge-te odată!
Trebuie să se spargă.
N-are rost.
Ușa tainică nu poate fi sfărâmată.
E legată cu o vrajă puternică.
Nu... nu!
"Ultima rază de lumină a zilei lui Durin"
"va arăta gaura cheii."
Așa scrie.
Ce ne-a scăpat?
Balin?
Lumina s-a dus.
Nu mai avem ce face.
Aveam o singură șansă.
Să mergem, flăcăi.
S-a isprăvit.
- Stați așa... - E prea târziu.
Încotro se duc?
Nu puteți renunța acum!
Thorin...
Nu se poate să renunți acum.
"Stai lângă piatra sură..."
"...când ciocnește sturzul cântător."
Soarele apune.
"Ultima rază de lumină a Zilei lui Durin va arăta..."
Ultima rază.
Ultima rază...
Ultima rază!
Gaura cheii!
Faceți cale-ntoarsă!
E lumina ultimei
luni de toamnă!
Unde e cheia? Unde-i...
Era chiar aici.
Zău așa!
Era chiar...
Ereborul.
Thorin...
Cunosc acești pereți...
și aceste săli.
Mi-e cunoscută până și piatra.
Și tu trebuie că le ții minte, Balin.
Încăperi îmbrăcate-n lumină.
Îmi aduc aminte.
"Aici se află"
al șaptelea regat
al seminției lui Durin.
Fie ca Inima Muntelui să unească
"clanurile gnomilor în apărarea acestei vetre."
Tronul regelui.
Iar deasupra lui, ce se află?
Piatra Străveche.
Piatra?
Și ce este această piatră?
Ei bine, spărgătorule...
e motivul pentru care te afli aici.
Nu poți face nimic?
E nevoie de ierburi pentru fierbințeală.
Am măselariță și spilcuță.
N-am ce face cu ele. N-ai frunza-regelui?
Nu, e o buruiană, o dăm la porci.
La porci?
Buruiană...
Desigur.
Nu te miști de aici.
Voiești să aflu o nestemată?
Una mare și albă,
da.
Atâta tot? Îmi închipui că sunt destule acolo jos.
Piatra Străveche e una singură.
Și ai s-o cunoști când o s-o vezi.
Desigur.
Sincer să fiu, băiete,
nu știu
peste ce vei da acolo jos.
Nu te duce, de nu vrei.
Nu, Balin.
Am făgăduit că o voi face, așa că trebuie să încerc.
- Veșnic mă uimește. - Ce anume?
Curajul hobbiților.
Du-te, acum,
și fie să ai soarta cât mai mult de partea ta!
Și Bilbo?
Dacă există cu adevărat...
un dragon viu
acolo, jos...
să nu cumva să-l trezești.
Ai sosit prea târziu, vrăjitorule!
S-a înfăptuit deja.
Unde ți-e stăpânul?
Grăiește! Unde se află?
E pretutindeni...
Suntem armii întregi!
S-a zis cu tine.
Nimiciți-l!
Nu există lumină, vrăjitorule,
care să poată birui întunericul.
Sauron!
E cineva?
Nu-i nimeni acasă.
Nu e...
Prea bine.
Foarte bine.
Ce-o fi asta?
Tăcere...
Piatra Străveche.
Piatra Străveche...
O nestemată mare și albă.
Ce să spun, foarte de ajutor!
Ei bine...
tâlharule.
Îți simt mirosul.
Îți ascult răsuflarea.
O și simt.
Unde ești?
Unde te afli?
Hai,
nu te sfii!
Vino la lumină!
Simt ceva legat de tine.
E ceva ce
porți asupra ta.
E făurit din aur,
însă e cu mult mai prețios.
Neprețuit...
Iată-te, în sfârșit,
Tâlharule din Umbre.
N-am venit să fur de la tine,
Smaug cel fără de măsură de bogat.
Voiam doar să-ți admir măreția.
Voiam să văd dacă poveștile străvechi adevăr grăiesc.
Nu prea le-am dat crezare.
Iar acum le crezi?
Cu adevărat...
basmele și cântecele...
pălesc în fața măreției tale,
uluitorule Smaug!
Gândești că lingușeala îți va salva viața?
Nu...
Într-adevăr, nu.
Îmi cunoști numele,
însă eu n-am mai adulmecat pe nimeni din neamul tău.
Cine ești
și de unde vii,
dacă nu ți-e cu supărare?
Sunt de la poalele Măgurii.
Măgura?
Drumul meu
m-a purtat pe la poalele munților și peste ei.
Chiar și
prin văzduh. Sunt cel ce umblă nevăzut.
Impresionant.
Ce altceva mai ești?
Sunt...
Sunt Purtătorul de Noroc.
Zămislitorul de ghicitori.
Ce de titluri frumoase!
Continuă.
Călătorul pe Butoi.
Butoaie? Foarte interesant!
Cum rămâne cu tovarășii tăi gnomi?
În ce ascunziș s-au vârât?
Gnomi?
Nicidecum.
Nu se află niciun gnom aici.
Ai priceput greșit.
Mă îndoiesc, Călătorule pe Butoi.
Te-au trimis pe tine
să le faci treburile necurate, în timp ce ei
stau la pândă afară.
Zău așa,
te înșeli,
Smaug Năpasta cea mai Mare și mai Cumplită.
Ai o purtare tare cuviincioasă
pentru un hoț
și-un mincinos!
Cunosc mirosul și gustul de gnom.
Mi-e cel mai drag!
Aurul e la mijloc!
Îi ademenește, trag la comori ca muștele la hoit.
Crezi că nu știam
că va veni și această zi?
Că șleahta
de gnomi prefăcuți
va face cale întoarsă
la Muntele Singuratic?
A fost un cutremur?
Flăcăule, ăsta...
a fost dragonul.
Tată?
Se aude dinspre Munte.
Lasă-ne,
ia-ți copiii și fugi.
Să plec unde?
Nu poți afla adăpost de așa ceva.
Tată, o să pierim?
Nu, draga mea.
Dragonul o să ne ucidă.
Nu și dacă-l răpun eu primul.
Regele sub Munte a pierit.
I-am luat tronul.
M-am înfruptat din neamul său ca lupul din dobitoace.
Ucid unde
mi-e pe plac și când
voiesc.
Armura mea e de fier.
Niciun tăiș n-o poate străpunge.
Bine.
O săgeată neagră? De ce n-ai zis nimic?
Fiindcă n-aveai trebuință să știi.
Ascultă-mă cu atenție.
Vreau să le abați atenția străjilor.
Odată ajuns în vârful turnului, o să pun săgeata în arbaletă.
- Iată-l! - Bard!
- După el! - Degrabă, acolo jos, fugi
Opriți-l!
Stai!
Bain! Bain.
Păstreaz-o cu sfințenie, să n-o găsească nimeni. Mă ocup eu de ei.
- Nu te părăsesc! - Du-te!
Braga. Ești arestat.
- Pentru ce? - Pentru orice dorește Mai-marele.
Unde s-a dus?
Cum rămâne cu Bilbo?
Dați-i un răgaz.
Ca să ce? Să ajungă să fie ucis?
Te temi.
Da, mă tem.
Mă tem pentru tine.
Comoara aduce cu sine o năpastă,
aceeași care i-a luat mințile bunicului tău.
- Nu sunt bunicul meu. - Dar nici tu însuți nu ești.
Thorin pe care-l știu eu n-ar fi ezitat...
N-o să risc călătoria asta pentru viața unui singur spărgător.
Bilbo.
Numele său e Bilbo.
E Scut de Stejar,
impostorul gnom.
Te-a trimis
după Piatra Străveche, nu-i așa?
Nu, nicidecum. Habar n-am despre ce vorbești.
Nu te obosi să negi.
I-am ghicit mârșăvia de multă vreme.
Însă e în zadar.
Călătoria lui Scut de Stejar nu e sortită izbânzii.
Întunericul se coboară.
Se va întinde pe întreg meleagul.
Ești doar o unealtă, Tâlharule din Umbre.
Ești doar calea prin care vrea să-și atingă scopul.
În mișelia sa, Scut de Stejar ți-a cântărit atent viața
și și-a zis că nu prețuiește nimic.
Nu...
Nu.
Nu. Minți!
Ce ți-a făgăduit?
O parte din comoară?
De parcă i-ar aparține!
Nu voi renunța nici măcar la o singură monedă,
la nicio părticică din ea!
Am colții ascuțiți ca sabia,
iar ghearele-mi sunt sulițe.
Aripile mele
dezlănțuie stihii!
Deci e adevărat.
Săgeata neagră și-a dibuit ținta.
Ce-ai spus?
Doar că reputația ți-e bine cunoscută, Smaug cel Despotic.
Într-adevăr,
nu mai e nimeni altul ca tine în lume.
Aproape că sunt ispitit să te las să iei piatra,
doar ca să-l văd îngenuncheat pe Scut de Stejar.
Să văd cum îl răpune,
cum îi întinează sufletul
și-i turbură mintea.
Însă mai bine nu.
Cred că micul nostru joc ia sfârșit acum.
Așa că spune-mi,
tâlharule,
ce moarte vei alege?
Tată? Tu ești, tată?
Stai jos!
Jos!
Scut de Stejar a plecat deja!
Retragerea!
Ne regrupăm la pod!
I-ai ucis pe toți!
Mai sunt și alții.
Tauriel,
să mergem.
Îl pierdem.
Tauriel...
Athelas...
Athelas!
Ce faci?
O să-i salvez viața.
- Trăiești! - Încă!
- Ai găsit Piatra? Piatra Străveche! - Vine dragonul!
Ai găsit-o?
Trebuie să ieșim de aici.
Thorin.
Thorin...
Veți pieri în flăcări!
Fugiți!
Hai, Bilbo!
Haideți, să mergem!
Țineți-l bine.
Tilda!
I-am scăpat de sub nas.
Ba nu,
e prea viclean.
Și încotro o apucăm acum?
Spre sala străjilor de la apus.
Am putea scăpa pe acolo.
E prea sus. N-avem nicio șansă.
Ba e singura noastră șansă.
Trebuie să încercăm.
Haideți.
Am auzit povestindu-se despre leacurile miraculoase ale elfilor.
A fost o onoare pentru mine să văd așa ceva.
Tauriel...
Stai nemișcat.
Nu se poate să fii aievea.
Ea e departe acum.
E atât
de departe de mine.
Pășește
în lumina stelelor din alte lumi.
A fost doar un vis.
Crezi că m-ar fi iubit vreodată?
Țineți aproape!
Pân-aici ne-a fost.
N-avem cale de ieșire.
Ultimii din neamul nostru.
Probabil c-au venit aici
sperând la ce era cu neputință.
Am putea încerca să ajungem în mine.
Poate i-am ține piept câteva zile.
Nu...
Nu am să sfârșesc astfel...
ascunzându-mă mișelește,
zbătându-mă pentru fiecare suflare.
Ne îndreptăm către forje.
O să ne dibuiască negreșit.
Nu și dacă ne despărțim.
Thorin,
n-avem sorți de izbândă.
Unii dintre noi ar putea avea.
Ademeniți-l către forje.
Vom răpune dragonul.
De ne e sortit să pierim în foc,
atunci arde-vom împreună!
Pe aici!
Fugiți!
Degrabă!
Încercați să scăpați cu viață!
Nu veți afla
niciun ascunziș!
În spatele tău!
Vierme!
Haide!
Fugiți!
Hei, tu!
Aici!
Trimiteți solie la Dol Guldur.
Scut de Stejar a izbutit să ajungă la Munte!
Mergeți!
Voi restul, cu mine!
- Pe aici! - Ba pe aici!
Haide!
Thorin!
Du-te după Balin!
Haide!
Thorin!
Ține-te!
Thorin!
Fugi! Fugi!
Planul nu va da roade. Cuptoarele sunt reci ca piatra.
Așa este.
Nu avem suficient foc să le pornim.
Oare așa să fie?
Nu credeam să te dovedim atât de ușor.
Ai ajuns molatic și gras
acum, la bătrânețe.
Trântore!
Adăpostiți-vă. Acum!
Bombur, pornește foalele.
Degrabă!
Bilbo, acolo sus! La semnalul meu, trage mânerul.
Balin! Mai știi să prepari un foc trăsnitor?
Da, durează o clipă. Vino!
Nu avem o clipă.
Unde-i pucioasa?
Ești sigur de ce faci?
Hai!
Acum!
Ademeniți-l către Galeria Regilor.
Ține-o tot așa, Bilbo!
Fugi!
Gândești că mă poți înșela, Călătorule pe Butoi?
Vii din Orașul Lacului.
E o urzeală
netrebnică uneltită de gnomii scârbavnici
și neguțătorii ticăloși din Orașul Lacului,
mișeii aceia
cu arcuri lungi
și săgeți negre!
Poate că a sosit vremea
să le dau binețe.
Nu se poate...
Nu e defel vina lor!
Stai! Nu te poți duce în Orașul Lacului!
Carevasăzică îți pasă de ei, nu?
Foarte bine.
Atunci îi poți privi cum pier!
Aici!
Vierme nerod!
Tu!
Iau înapoi ce ne-ai furat!
Nu vei căpăta nimic de la mine,
gnomule!
V-am răpus războinicii din vechime.
Am semănat groaza în inimile oamenilor.
Eu sunt Rege sub Munte!
Acesta nu e regatul tău.
Sunt pământurile gnomilor.
Aurul ne aparține.
Și vom simți gustul răzbunării!
Răzbunare?
Răzbunare?!
O să vă arăt eu ce înseamnă răzbunare!
Ascultați-mă!
Chiar nu știți ce se apropie?
Eu sunt focul.
Eu sunt...
Moartea.
Vai nouă! Ce am făcut?
ÎN MEMORIA LUI EILEEN MORAN, JAFFRAY SINCLAIR ȘI JOHN 'JT' TAMANUI,
CARE AU CONTRIBUIT LA REALlZAREA ACESTUI FILM. SĂ SE ODIHNEASCĂ ÎN PACE.
Traducerea: Silvia Vițălaru
[Romanian]