Saberi se, Ted, saberi se.
To je samo voda.
Puno vode. Voda...
Hajde.
Dobro si, šefe? - Samo ne mogu da podnesem vodu.
Ti si mi novi partner? - Tako je.
Nije najbolji način da me upoznaš sa glavom u WC šolji.
Ne odgovara Tedu Denijelsu, legendi, to priznajem.
Legenda? Šta pušite tamo u Portlandu? - U Sijetlu sam.
Koliko dugo si tamo? - Četiri godine.
Onda znaš koliko je mali.
Jesi li oženjen? - Bio sam.
Poginula je. - Nisam...
Ne brini, došlo je do požara u zgradi dok sam bio na poslu.
Poginulo je četvoro, od dima, ne od vatre, to je bitno..
Proklete cigarete. - Uzmi moju.
Ostavio sam u sakou.
Hvala.
Obavestili su te o mestu pre polaska?
Znam da je psihijatrijska bolnica. - Za kriminalno bolesne.
Da su u pitanju samo Ijudi koji čuju glasove i jure leptire,
ne bismo im mi trebali.
Tamo smo se uputili? - Tako je, druga strana je nepristupačna.
Sve do vode. To je jedini ulaz, i izlaz.
Odlazimo čim vas dvojica budete na obali. Cenio bih da požurite.
Zašto? - Nailazi oluja.
Nisam video značku maršala ranije.
Zamenik upravnika MekPherson, dobrodošli na ostrvo zatvor,
ja ću vas povesti u obilazak.
Momci deluju malo naoštreno. - Trenutno smo svi.
UPAMTITE NAS JER SMO I MI ŽIVELI, VOLELI I SMEJALI SE
Okruženo električnom ogradom.
Kako znaš? - Već sam video nešto takvo.
Vi, gospodo, ćete dobiti svu pomoć koju pružamo,
ali ćete tokom boravka poštovati protokol. Razumemo se? - Svakako.
Zgrada od crvene cigle je muško odeljenje.
Žensko odeljenje je sa leve strane.
Treće odeljenje je ono utvrđeno.
Iz građanskog rata, najopasniji pacijenti su tamo.
Ulazak u odeljenje C je zabranjeno bez pisanog pristanka i ličnog
prisustva mene i dr Kolija. Razumemo se?
Ponašate se kao da je ludilo zarazno.
Ovde se zahteva da predate svoje oružje.
Mi smo savezni maršali, moramo stalno nositi oružje.
ČIan tri od 19 saveznog zakona o kaznionici da prilikom ulaska
u kaznionicu, pozornici tog mesta imaju autoritet.
Gospodo, nećete proći ova vrata sa oružjem.
Kada smo završili zvaničnosti, idemo kod dr Kolija.
Kada je pobegla, zatvorenica? - dr Koli će vam reci, protokol.
Pozornici u psihijatrijskoj bolnici, čudan izraz.
Ovo je jedina takva ustanova u SAD, čak i u svetu.
Uzimamo najopasnije i najoštećenije pacijente, sa kojima ne može
nijedna druga bolnica i to sve zbog dr Kolija,
stvorio je jedinstvenost ovde.
Identifikacije.
Pokažite značke, dr Kolija su mnogi konsultovali kao što je
Skotland Jard, MI5, EOSS. - Zašto?
Kako to?
Zašto obaveštajne službe žele da imaju nekakve veze sa psihijatrom?
Pitajte njega.
Maršale Danijels. - Doktore?
Hvala zameniče upravnika, to je sve. - Drago mi je bilo.
Imao je mnogo da kaže o vama. - On je dobar čovek, veruje u način
na koji to ovde radimo. - A kako bi to bilo?
Moralna fuzija, reda i zakona i lekova.
Izvinite, šta i šta?
Te slike su precizne, sa takvim pacijentima smo ovde radili.
Osakaćeni i ostavljeni u svojoj prljavštini.
Bili su tučeni, kao da bi puštanje krvi doprinelo nečemu,
bušili smo im rupe u mozgu, potapali ih u ledenu vodu
dok ne izgube svest ili se udave.
A sada? - Lečimo ih, i, ako to ne uspe, bar im dajemo neku utehu, mir.
To su nasilni prestupnici. Povredili su Ijude, neke i ubili.
Gotovo u svim slučajevima, da. - Lično, ko šiša njihov mir.
Na meni je da lečim pacijente, ne njihove žrtve, nisam ovde da sudim.
Ta zatvorenica. - Pacijentkinja.
Izvinjavam se, Rejčel Salondo je pobegla u protekla 24 sata.
Sinoć između 10 i ponoći. - Smatra se opasnom?
Može se reći, ubila je troje svoje dece. Udavila ih je u jezeru iza kuće.
Vodila ih je pojedinačno i držala im glave pod vodom dok nisu umrli
i onda ih je vratila unutra i poređala za stolom,
jela je dok nisu došli susedi.
A suprug? - Umro je na obalama Normandije, ona je ratna udovica.
Ubola se kada je došla ovamo. Insistirala je da deca nisu mrtva.
Oprostite, da nemate aspirin? - Glavobolja?
Ponekada, ali danas je u pitanju morska bolest.
Dehidratacija. - Jesi li dobro?
Onda ste u pravu, jednostavnije je bolje. - Puno hvala.
Rejčel veruje da su deca još živa i da je ovo dom.
Šalite se? - Za dve godine nije prihvatila da je u ustanovi.
Veruje da smo svi mlekari, dostavljači, radnici.
Zavarava se da deca nisu mrtva, stvorila je fantaziju i daje nam
prostor da igramo u fantaziji.
Pretražili ste prostor? - Upravnik i Ijudi su sve pročešIjali,
nema ni traga. I uznemirujuće je da ne znamo kako je izašla iz sobe.
Zaključano je spolja i na jedinom prozoru ima rešetaka.
Kao da je nestala kroz zidove.
Doveo sam je ovde nakon grupne terapije, zaključao je
i vratio se na ponoćni obilazak, nije je bilo.
Kako je moguće da istina ne dopre do nje,
u ustanovi je, to se primeti nekada.
Koliko pari cipela dobijaju? - Dva para.
Pribranost nije izbor, ne možete izabrati da prebolite.
Otišla je bosa?
Nije mogla proći ni dvadeset metara po onome.
Maršale?
Ovo je Rejčelin rukopis, ne znam što je NIZAK PAD.
Psihijatrijski izraz? - Bojim se da nije.
Ko je 67?
To je blizu mog zaključka.
Mislite da su to žvrljotine? - Ni malo, ona je pametna, izuzetna.
Papir je možda važan. - Oprostite, moraćemo to da uzmemo.
Svakako.
Morala je proći ovuda.
Nakon gašenja svetla, čuvari ovde igraju karte.
Sinoć su sedmorica sedela na stepenicama i igrali poker.
Rejčel je nekako uspela da prođe pored njih.
Zašto?
Kako, postala je nevidljiva?
Treba nam pristup dosijeima celog osoblja, svakoga ko radi ovde.
Razmotrićemo vaš zahtev. - Ovo nije zahtev, ovo je
savezna ustanova i opasna zatvorenica. - Pacijentinja.
Pacijentkinja je pobegla, složićete se ili... - Videću što mogu.
Moramo razgovarati sa osobljem, razumete li?
Okupiću ih u zajedničku prostoriju nakon večere.
Ako imate pitanja, pridružite se zameniku upravnika u potrazi.
Do najbližeg kopna je 20 kilometara i voda je ledena.
Sinoć je struja bila jaka.
Plima, da je ušla, smrvila bi se o stijene i telo bi isplivalo.
A te pećine, proverili ste ih? - Ne bi mogla stići tamo.
Litice su prekrivene otrovnim bršIjanom, to su hiljade biljaka
sa trnjem velikim kao moja kita. Sami ste rekli da nema cipele.
Proverimo drugu stranu.
Šta je ono? - Stari svetionik, već je pretražen.
Unutra je još pacijenata. - Kanalizacija.
Smračiće se uskoro, obustavljam za večeras. Idemo.
Vi ste bili u smeni. - Niko nije mogao da uđe
ili izađe iz soba u tom hodniku da ja ne vidim.
Rejčel Salondo, pored koga je morala proći da dođe do ovamo?
Mene, Glen Miga. Nisam ništa video.
Sve vreme si bio na svom mestu? - Da, ali nisam ništa video.
Glen? Glen? Reci mi istinu.
Možda sam otišao u toalet.
Prekršio si protokol. - Nije me bilo manje od minute.
Smirimo se, gospođa je bila u sobi kada su se gasila svetla.
Da li neko zna što je radila pre toga? Bilo ko.
Bila je na grupnoj terapiji. - Nešto neobično se dogodilo?
Definišite neobično. - Molim?
Ovo je psihijatrija, za lude, obično nije deo našeg dana.
Preformulisaću, da li se išta dogodilo sinoć tokom grupne terapije što
je bilo više, recimo, upečatljivije od... - Normalnog?
Tako je. - Nije.
Da li je ona išta rekla? - Brinula se zbog kiše i
mrzela je hranu ovde, stalno se žali i sinoć je bilo tako.
Da li je doktor bio prisutan? - Dr Šijan je vodio diskusiju.
Dr Šijan? - On je vodio terapiju, on je Rajčelin prvi doktor.
Psihijatar koji je direktno nadgleda.
Moraćemo razgovarati sa Dr Šijanom.
To neće biti moguće, jutros je otišao feribotom.
Već je isplanirao odmor, predugo je odlagao.
Opasna pacijentkinja je pobegla i puštate da njen glavni doktor ode?
Naravno, doktor je.
Imate li njegov broj telefona?
Halo?
Ima li koga? - Žalim, ali linije ne rade.
Ako proradi, dođite odmah do mene, maršal mora hitno pozvati nekoga.
Imam sada večernje vizite,
ali ću popiti piće i popušiti cigaretu kod kuće oko devet.
Da svratite?
Dobro je, onda ćemo razgovarati.
Već razgovaramo.
Moram priznati, mislim da se bavim pogrešnim javnim poslom.
Jest pomalo previše uređeno, sagrađeno je tokom građanskog rata,
istovremeno kada i ustanova C.
Ovo su originalne odaje zapovednika i ujka Sem je dobio račun.
Zapovednik je otišao na vojni sud.
Vidim i zašto. - Lepa muzika, je li to Brams?
Ne.
To je Marvel.
Tako je. - Moj kolega dr Džeremaja Naering.
Pijano svira u a-minoru.
Vaš otrov, gospodo? - Razumem.
Sodu i led, molim vas.
Ne konzumirate alkohol, iznenađen sam.
Zar nije uobičajeno za muškarce vaše profesije da piju?
Uobičajeno, dovoljno. A u vašoj? - Molim?
Vaša profesija, psihijatrija, čuo sam da je preplavljena pićem i pijancima.
Nisam tako primetio. - Imate ledeni čaj u čaši.
Izuzetno, imate odličan obrambeni mehanizam.
Sigurno ste dobri na ispitivanjima.
Ljudi poput vas su moja specijalnost, nasilni Ijudi. - To je gadna pretpostavka.
Kažem da ste čovek nasilja, ne optužujem vas da ste nasilni.
Edukujte nas.
Obojica ste bili u vojsci u inostranstvu. - Nije neko nagađanje. Mi smo
samo papirologija tamo. - Ne, niste.
Od škole, nijedan nije nikada odustao od fizičkog sukoba.
Ne zato što uživate već jer povlačenje ne smatrate opcijom.
Nismo odgajani da bežimo. - Tako je, odgajani.
A ko vas je odgajio? - Mene? Vukovi.
Fantastičan obrambeni mehanizam.
Verujte li u Boga?
Ozbiljan sam. - To su gluposti.
Da li ste videli nekada logor smrti? Koncentraciono klanje?
Vaš engleski je dobar, savršen.
Vi ste Nemac? - Da li je legalna imigracija zločin?
Ne znam, recite vi nama.
Trebaju nam podaci Šijana i ostalog osoblja.
Nećemo vam dati podatke osoblja. - Trebaju nam.
Ne dolazi u obzir. - Malo sutra, ko je glavni ovde?
Dr Naering odobrava pristup, razmotrio je vaš zahtev i odbio ga je.
Nemaju autoritet da odbiju, a nemate ni vi. - Maršale, nastavite svoju istragu
a mi ćemo učiniti sve da pomognemo. - Istraga je gotova.
Daćemo svoje izveštaje momcima u Huveru.
Idemo ujutro feribotom. Hajde, Čak.
Lepo veče.
Bićete u Odli odajama.
Šefe, stvarno se pakujemo? - Zašto?
Nikada ranije nisam ni u čemu odustao.
Nisi još čuo istinu.
Rejčel nije ispala iz zaključane ćelije bosa bez ičije pomoći.
Imala je puno pomoći, možda Koli sada sedi i razmišIja o svom stavu.
Možda će ujutro... - Misliš da blefiraju?
Nisam to rekao.
Našla sam gomilu boca. Jesi li više ikada trezan?
Ubio sam mnogo Ijudi u ratu.
Zato piješ?
Jesi li stvarna? - Nisam.
Ona je još uvek ovde.
Ko? Rejčel? - Nije ni otišla.
Sećaš se kada smo leti bili u kolibi, bili smo tako srećni.
Ona je ovde, ne možeš otići.
Neću otići, toliko te volim.
Ja sam samo kosti u sanduku. - Ne.
Jesam. Moraš da se probudiš.
Ne idem, ovde sam. - Ja nisam, moraš da se suočiš sa tim.
Ali ona jeste. A i on je.
Ko?
Lejtis. Moram ići.
Molim te, ne idi. Ostani još malo.
Moraš da me pustiš. - Ne mogu.
Neće biti feribota po ovakvom vremenu.
Doktore? Moramo da ispitamo pacijente koji su
bili sa Rejčel na terapiji.
Mislio sam da ste završili sa istragom.
Ne možemo na feribot.
Da li je Rejčel primala još neku terapiju za svoje bolesti?
Znate li stanje polja duševnog zdravlja? - Nemamo pojma.
Rat. Stara škola veruje u hiruršku intervenciju,
psiho hirurgija, procedure kao transorbitalna lobotomija.
Neki govore da su pacijenti postali razumni.
Drugi kažu da postaju zombiji. - A nova škola?
Psihofarmakologija. Novi lek je odobren koji opušta
psihotične pacijente.
Kojoj školi vi pripadate? - Ja imam radikalnu ideju
da ako poštujete pacijenta i slušate ga, pokušate da ga razumete,
možda i doprete do njega.
Ove pacijente? - Čak i njih, ono što je poslednja stavka
postaje prvi odgovor, dajte im tabletu, stavite ih u ugao i sve nestaje.
Rejčel Salondo je bila na lekovima koji su je sprečavali da bude nasilna,
ali je to delovalo lokalno, najveća prepreka njenom oporavku je
njeno odbijanje da se suoči sa onim što je učinila.
Bila je? Zašto govorite o svojim pacijentima u prošlom vremenu?
Pogledajte napolje. Zašto mislite?
Sledeći je Piter Brin, napao sestru slomljenim staklom.
Lice je stalno izmenjeno. - Jedva čekam.
Nasmejala mi se, bila je slatka, ali joj se videlo u očima da
voli biti gola, da puši.
Onda je tražila čašu vode sama u kuhinji, kao da to nije ništa.
Zašto jeste? - Bilo je očigledno, želela je da izvadim svoju
stvarčicu da bi se smejala.
Gospodine, moramo vas pitati nešto.
Kada sam je posekao, vrištala je.
Uplašila me je, što je i očekivala. - Zanimljivo, ali moramo razgovarati
o Rejčel Salondo.
Znate da je udavila svoju decu? Udavila ih je. Ovo je bolestan svet.
Treba ih ugušiti, retardirane, ubice, crnje, ubijete dete, ugušite kučku.
Prekinite sa tim.
Sestro... - Prestanite sa tim.
Možda je ta sestra imala decu. I muža. Jedva se sastavila.
Da vodi normalan život, i piše da ste joj raskomadali lice.
Čestitam, više nije normalna. Znate li čega se ona bojala?
Vas. - Prekinite sa tim, molim vas.
Prekinite.
Znaš li pacijenta Endrua Lidisa? - Ne.
Želim da se vratim.
Nikada neću otići odavde, i ne znam ni da li treba.
Oprostite što govorim ovo, gospođice Karens. - Gospođa.
Delujete normalno u poređenju sa ostalima.
Imam mračne dane kao i svi, razlika je što većina ne ubije
muža sekirom. lako lično mislim da, ako vas suprug tuče i
kresne polovinu žena koje vidi, onda vam niko neće pomoći.
Živciranje nije nešto najlošije što mu možete uraditi.
Možda i ne treba da odete.
Šta bih onda uradila? Više ne poznajem svet.
Kažu da postoje bombe koje mogu zbrisati ceo grad. I televizija,
glasovi i lica dolaze iz kutije. Dovoljno glasova već čujem.
Što nam možete reći o Rejčel?
Ne puno, drži se sebe, verovala je da su joj deca živa.
Mislila je da živi kod kuće i da smo joj mi komšije.
Mlekar, poštar. - Dostavljač i dr Šijan su bili tu te noći.
Govorio je o besu.
Pričajte mi o njemu, kakav je?
Fin je, nije oštar, to bi rekla moja majka.
Udvarao vam se? - Nije, on je dobar doktor.
Mogu li dobiti čašu ovde? - Nema problema.
Hvala.
Imam još jedno pitanje.
Upoznali ste pacijenta po imenu Endru Lidis?
Nisam čula za njega.
Ona je obučena, iste reči kao i Koli i sestre.
Ko je Endru Lejtis?
To su svi pacijenti, ko je on?
Ja sam ti partner. - Tek smo se upoznali, dugo radim.
Imaš karijeru, ono što ja radim nije baš po pravilima.
Briga me za pravila, samo hoću da znam šta se događa.
Kada je stigao ovaj slučaj, zahtevao sam ga, razumeš?
Zašto? - Endru Lejtis je bio domar u zgradi gde
smo živeli žena i ja. - Dobro.
I on je bio potpaljivač. Zapalio je šibicu koja je
izazvala požar koji je ubio moju ženu.
Pustite ih.
Šta se dogodilo Lidisu? - Izvukao se i nestao.
Pre oko godinu dana otvorim novine i eto ga, ružan kučkin sin.
Osmeh od uva do uva, oči drugačije boje, lice koje se
ne zaboravlja. Zapalio je školu, ubio je dvoje Ijudi.
Rekao je da su mu to rekli glasovi.
Prvo je otišao u zatvor, onda su ga prebacili ovde. - Što onda?
Ništa, nestao je kao da nije ni postojao, bez podataka.
Sigurno nije u odeljenjima. - Možda je mrtav.
Možda je i Rejčel Salondo.
Ima mesta da se sakrije ovde telo. Samo jedno niko ne bi primetio.
Bridžet Karns ti je rekla nešto dok me je slala po vodu.
Nije.
Daj, šefe.
Napisala je.
BEŽITE
Moramo da završimo, postaje ludnica. Idemo.
Pazi.
Hajde, trči.
Ulazi unutra.
Dobro si, šefe? - Jesam.
Ako je Lejtis ovde, što ćeš onda? - Nisam ovde da ga ubijem.
Da je moja žena, ubio bih ga dva puta.
Kada smo stigli do kapije u noći, čuvari su se predali.
Zapovednik je pokušao da se ubije pre nego što smo stigli, ali nije uspeo.
Trebalo mu je sat vremena da umre.
Kada sam izašao, video sam tela na zemlji.
Previše da se prebroje.
Previše da se zamisli.
Predali su se čuvari kada smo im uzeli puške i postrojili ih.
To nije bio rat, to je bilo ubistvo.
Bilo mi je dosta ubijanja, nisam zato ovde.
O čemu se onda radi? - Nakon nestanka Lidisa
proveravao sam o ovom mestu. Mnogi znaju o njemu, ali niko ne
želi da govori, kao da se boje nečega.
Ovo mesto je osnovao Odbor za američke aktivnosti.
Kako su to uspeli sa ostrvom? - Sprovodeći eksperimente uma.
To pretpostavljam. - Misliš da se to ovde dešava?
Niko neće da govori. Dok nisam naišao na nekoga
ko je bio pacijent ovde. Zove se Džordž Nos,
fin student, dobije novac za studije, znaš što su testirali.
Pastu za zube. - I vidi zmajeve svuda, gotovo je prebio profesora
na smrt i završi ovde, u odeljenju C i puste ga nakon godinu dana.
I nakon dve nedelje na kopnu ušeta u bar i izbode trojicu na smrt.
Advokat se vadi na neuračunljivost, ali Nos ustane u sudnici i preklinje
sudiju za stolicu. Hoće svuda samo ne u ustanovu.
Sudija mu da doživotnu. - Pronašao si ga?
Da, u haosu je, ali je jasno što mi govori. Eksperimentišu na Ijudima.
Ne znam baš, ne bih poverovao ludaku. - U tome je lepota,
ludaci su savršene osobe, oni govore, niko ne sluša.
Videli smo za što su sposobni Ijudi. Borili smo se u ratu da ih
sprečimo i sada saznam da se to događa ovde u našoj zemlji.
Zbog čega si ovde? - Naći ću dokaz, vratiću se
i rasturiću ovo mesto. To je sve.
Čekaj malo, raspitivao si se o ustanovi i čekao priliku
da dođeš ovde i onda im treba maršal.
Posrećilo mi se, pobegao je pacijent, bio je to savršen izgovor.
To ne funkcioniše tako, oni imaju električnu ogradu oko
septičke jame, odeljenja C unutar zgrade.
Šefa osoblja povezanog sa SS-om, finansiranje od UEK- A.
Sve ovde smrdi, što su te hteli ovde? - Malo sutra.
Raspitivao si se.
Došli smo zbog Rejčel, gde je i jedan dokaz da je i postojala?
Nisu mogli da znaju da ću biti na ovom slučaju.
Šta ako su oni gledali u tebe dok si ti gledao u njih?
Trebalo je da izrežiraju beg da bi te dovukli ovamo i sada smo obojica ovde.
Ovde, sada.
Maršali, ovde ste, ovde zamenik upravnika McPherson.
Našli su nas? - Ostrvo je, pronaći će nas.
Znam da ste unutra.
Odemo sa ostrva, ti i ja.
Osušite se, dr Koli želi da razgovara sa vama.
Požurite, ovo postaje uragan.
Odneo sam odela na čišćenje, biće spremna do sutra, ako nas
ne odnese voda pre toga.
Bojim se da su vam cigarete uništene.
To nam je jedini izbor.
To je baš lepo u zatvoru. - Baš je dobro ovako.
Ponavljam da se svi pacijenti odeljenja C vežu.
Ako se poplavi ustanova, udaviće se, znate to.
Potrebna je velika poplava. - Na ostrvu smo usred okeana
tokom uragana, zaista poplava deluje kao mogućnost.
To je kocka, šta ako nestane struje? - Imamo generator.
A ako i to ode, otvoriće se vrata ćelija.
Kuda će otići? - Ne mogu da skoče na feribote
i da odu do kopna.
U pravu si, verovatnije je da se okrenu nama ovde.
Ako su manični, umreće. To je 24-oro Ijudi, možete sa tim.
Da je do mene sve 42 bih stavio u odeljenja A i B.
Oprostite, imam pitanje. Jutros smo govorili o Rejčelinoj
poruci. - NIZAK PAD, svidelo mi se.
Rekli ste da ne znate šta znači druga rečenica.
Još uvek ne znam ko je 67, niti iko drugi.
Ništa vam ne pada na pamet?
Verujem da ste rekli da ima 24 pacijenta u odeljenju C i 42 u A i B,
to znači da je ukupno 66 pacijenata u ustanovi.
To je tačno.
Rejčel je mislila da imate 67 pacijenata. - Ali nije tako.
Suludo, šta radite ovde? - Svoj posao.
McPherson vam je rekao dobre vesti? - Koje su?
Rejčel je pronađena, ovde je, na sigurnom je.
Nema ni traga na njoj.
Ko su ovi Ijudi? Što rade u mojoj kući?
Policija, imaju nekoliko pitanja.
Viđen je poznati komunista kako se šunja ovuda.
Ovde u kraju? - Bojim se da je tako. Recite nam što ste radili juče i
gde ste bili, pomogli biste nam da suzimo pretragu.
Juče sam napravila doručak za Džima i decu i spakovala
ručak Džimu i on je otišao. Poslala sam decu u školu.
Odlučila sam da plivam u jezeru.
Shvatam. A nakon toga?
Nakon toga...
Pomislila sam na tebe.
Oprostite, ne znam o čemu govorite.
Ne znaš kako sam usamljena, Džim, tebe nema.
Mrtav si. Plačem svake večeri.
Kako da preživim.
Rejčel, sve će biti u redu.
Tako mi je žao. Sve će biti u redu.
Sahranila sam te, prazan sanduk, telo ti se raspalo,
puno mesa je odletelo u more koje su pojeli morski psi.
Moj Džim je mrtav, ko si ti?
Ko si ti?
Oprostite, nisam hteo da prekidam, mislio sam da će reći nešto,
našli smo je pored svetionika, preskakala je kamenje.
Ne znamo kako je izašla, idite u podrum, ima hrane i vode,
tamo je najsigurnije biti kada udari uragan.
Dobro ste, bledi ste? - Dobro sam.
Dobro si? - Tako je svetlo.
Foto-osetljivost, glavobolje, imate li migrenu? - Biću dobro.
Šta mu je? - Popijte ovo, za nekoliko sati će biti dobro.
Šta mu je? - Ima migrenu, zamislite da vam neko otvori glavu
napuni je žiletima i protrese je najjače što može.
Uzmite tablete. - Ne želim ih.
Za bol su, uzmite ih.
Moraće da legne.
PažIjivo.
Ko je to? - To je upravnik.
Ne brinite zbog njega.
Deluje kao bivši vojni drkadžija. - Tu se neću raspravljati.
Trebalo je da me spaseš.
Trebalo je sve da nas spaseš.
Kolega? - Lidise?
Moj dečko, ne Ijutiš se.
Ne Ijutiš se.
Nešto za kasnije.
Znam koliko ti treba.
Sat otkucava, ponestaje nam vremena.
Pomozi mi.
Mogao bih se uvaliti u nevolju.
Ko je? - Tako mi je žao.
Zašto me nisi spasao? - Pokušao sam, ali, dok sam stigao,
bilo je prekasno.
Vidiš. Zar nisu lepi?
Zašto si mokra, dušo?
Lejtis nije mrtav, još uvek je ovde.
Znam. - Moraš da ga pronađeš i da ga ubiješ.
U redu je.
Sigurnost. - Generator je poplavljen.
Idemo.
Dobro si, šefe?
Prokleta migrena.
Pokvario se generator, sve je poludelo. Šta da radimo?
Isuse.
Ne, ne, spusti to.
Misliš da je sve sprženo? - To je mogućnost.
Elektronska sigurnost, ograde, vrata, vrata...
Da se prošetamo, na primer, na odeljenje C.
Možda naletimo na Endrua Lidisa.
Momak o kojem sam ti govorio, Džordž Nojs, mi je rekao da
ovde čuvaju najgore, one kojih se boje i ostali.
Nojs ti je dao neke podatke? - Ne baš, sećao se da
su Ijudi vrištali stalno, bez prozora.
Isuse. - Prvi put ste ovde?
Tako je, čuli smo priče. - Niste čuli ništa, većina
je sada zatvorena, ali neki su još na slobodi.
Ako vidite nekoga, ne vezujte ga sami, oni će vas ubiti.
Krenite sada.
On je ovde.
Osećam Lidisa.
Imam te, ti si na redu.
Ted!
Slušaj, ne želim da idem odavde, zašto bi iko želeo.
Čujemo ovde stvari o spoljnom svetu, o svakoj bombi.
Znamo kako funkcioniše hidrogenska bomba.
Sa hidrogenom. - Zabavno.
Kako eksplodiraju, ali ne i ona, ona implodira, na milion stepeni.
Razumeš? - Razumem.
Šta to radiš? Isuse.
Imamo Bilingsa. - Šta vam je?
Uhvatite ih, ne ubijajte ih. - Napao nas je.
Pomozi mi, moramo ga odvesti u ambulantu.
Ne ti, prošetaj- Poli će da me ubije zbog ovoga.
Molim te...
Zaustavi me dok ih ne ubijem sve.
Lidise...
Rekao mi je da ću se bojati ovog mesta. Obećao si.
Lagao si. - Lidise.
Lidise?
Baš zabavno.
Tvoj glas. - Ne prepoznaješ ga?
Nakon svih laži?
Pokaži mi svoje lice. - Kažu da nikada neću otići.
Šibica će da ti se ugasi.
Pokaži mi svoje lice, smesta.
Da me još lažeš? Ne radi se o istini.
Radi se o razotkrivanju istine. - Radi se o tebi i Lidisu.
Voleo bih da si mrtav.
Džordže Nojse, nemoguće da si ovde. - Sviđa ti se?
Ko ti je ovo uradio? - Ti si.
Kako to misliš?
Razgovarali smo i ovde sam zbog tebe.
Kako su te izvukli, naći ću načina da sredim ovo, razumeš.
Sada neću izaći, jednom sam izašao, ne dva puta.
Reci mi kako su te ubacili ovde. - Znali su.
Ceo tvoj plan, sve ovo je igra za tebe, ne istražuješ ništa.
Ti si samo pacov u lavirintu.
Grešiš. - Sam si ovde?
Sa partnerom sam. - Nisi nikada ranije radio sa njim.
On je maršal. - Nikada niste radili zajedno.
Znam Ijude, verujem ovom čoveku.
Onda su već pobedili.
Odvešće me u svetionik i seći mi mozak i ovde sam zbog tebe.
Izvući ću te, ne ideš u svetionik.
Ne možeš iskopati istinu i ubiti Lidisa, moraš da napraviš izbor.
Nisam došao da ubijem nikoga. - LažIjivče.
Neću ga ubiti, kunem se. - Ona je mrtva.
Pusti je.
Reci mu zašto, Ted.
Moraš to da uradiš, nema drugog izbora.
Ispričaj za dan kada si mi doneo medaljon. Kako sam ti rekla
da mi srce puca i pitao si zašto.
Igra ti se sa umom. - Rekla sam ti da je od sreće.
Ubiće te.
Moraš da je pustiš ako hoćeš da otkriješ istinu.
Ne mogu. - Moraš da pustiš.
Ne mogu.
Onda nikada nećeš napustiti ovaj ostrvo.
Dolores?
Nije u ovom odeljenju, prebačen je.
Ako nije u odeljenju onda može biti samo na jednom mestu.
Svetionik.
Bog ti pomogao.
Imaju probleme, McPherson je zvao, u zgradi su.
Čuli su da je nestao pacijent, svuda ga traže, krenuli su prema krovu.
Idemo odavde. Ovuda.
Samo nastavi napred. Pripadamo ovde.
Šta se tebi dogodilo? - Kako to?
Gde si bio?
Kada smo ga odveli u ambulantu, pregledao sam podatke o pacijentima.
Pronašao si Lidisa? - Nisam.
Imam drugo najbolje. Njegovu prijavnicu.
To mu je jedino u kartonu, nema sesija, nema incidenata,
bez fotografija, samo ovo, čudno je, pogledaj.
Pogledaću kasnije.
Šta je bilo? - Sam ću kasnije.
Ustanova je onuda. - Ne idem tamo, nego u svetionik,
Saznaću šta se događa na ovom ostrvu.
Eto ga.
Previše smo na jugu, moraćemo da se vratimo.
Ne možemo preći stene, možda je iza drveća,
staza koja ide oko stena i vodi do svetionika.
Šta radimo, imamo prijavnicu, dokazuje da ima 67 pacijenata,
što oni ponavljaju da ne postoji.
Idem u svetionik, razumeš li? - Kako da te sprečim?
Zašto to želiš? - Jer je silaženje dolje po mraku na korak do smrti.
Bolje onda pričekaj ovo.
Uveo si me u ovo i sada smo zarobljeni ovde na ovoj steni
i ovom ostrvu i samo možemo da se oslonimo jedni na druge
i sada reaguješ kao...
Kako reagujem?
Šta se dogodilo u ćelijama?
Kakvo li je vreme u Portlandu?
Ja sam iz Sijetla. - Sijetl?
Idem, sam.
Idem sa tobom. - Rekao sam sam.
Dobro.
Do đavola.
Znao sam da neće dugo trajati, ali nisam mogao od plime.
Čak?
Hajde.
Čak, gde si?
Čak?
Ko si ti?
Ted Denijels, policajac. - Ti si maršal.
Tako je.
Da li bi mogla izvući ruku iza leđa? - Zašto?
Da budem siguran da me nećeš povrediti.
Zadržaću ovo, ako ti ne smeta. - U redu je.
Ti si Rejčel Salondo, prava.
Ubila si decu? - Nisam ni imala decu, nisam ni bila u braku.
Pre nego što sam postala pacijent, radila sam ovde.
Bila si sestra? - Bila sam doktor.
Misliš da sam luda? - Ne.
A ako kažem da nisam luda, to i ne pomaže.
To je genijalnost.
Ljudi kažu svetu da si lud i tvoje poricanje to samo potvrđuje.
Ne pratim te.
Kada te proglase ludim, sve što uradiš se zove delom ludila.
Razuman protest je poricanje, stvarni strahovi su paranoja.
Instinkti preživljavanja su mehanizmi odbrane.
Pametniji ste nego što delujete, to nije dobro.
Recite mi, šta vam se dogodilo?
Raspitivala sam se o isporukama sodijum amatola, halucinogenima.
Psihotična droga, opijati. - Raspitivala sam se i za operacije.
Čuli ste za transorbitalnu lobotomiju?
Električnim šokom umire pacijenta i prolaze kroz oko sa šiljkom.
Izvade tanka nervna vlakna.
Tako je pacijent mnogo poslušniji.
To je varvarski.
Znate li kako bol ulazi u telo?
Zavisi gde ste povređeni. - Nema veze sa mesom,
Mozak kontroliše bol, strah, empatiju, san, glad, bes, sve.
Šta da to možete kontrolisati? - Mozak?
Stvorite čoveka da ne oseća bol, Ijubav ili simpatiju.
Čovek koga ne mogu ispitati jer nema sećanja da bi priznao.
Ne možete oduzeti sva sećanja.
Severnokorejci su koristili američke zarobljenike tokom eksperimenata
ispiranja mozga, vojnike su pretvarali u izdajice, to rade ovde.
Stvaraju duhove da odu u svet i naprave stvari koje
razuman čovek nikada ne bi.
Za takvo znanje i sposobnost su potrebne godine.
Godine istraživanja, stotine pacijenata za eksperimentisanje.
Za 50 godina Ijudi će reći da je ovde sve počelo.
Nacisti su koristili Jevreje, Sovjeti zatvorenike u gulazima,
a mi testiramo pacijente na ostrvu zatvoru.
Neće.
Shvatate da vas neće pustiti da odete.
Maršal sam, ne mogu da me spreče.
Bila sam psihijatar iz ugledne porodice, nije bilo bitno.
Imate li životne traume? - Da, zašto je to bitno?
Jer ukazuje na događaj iz prošlosti i kažu da ste zato poludeli.
Kada vas ubace ovde, prijatelji i kolege će reći; "naravno da je pukao,
ko ne bi nakon preživljenog"
To mogu reći za svakoga. - Bitno je da će reći to i za vas.
Kako vam je glava? Čudni snovi, problemi sa snom.
Glavobolje? - Imam migrene.
Niste pili nešto, ni aspirin? - Imaju aspirin.
Jeli ste hranu i pili kafu koju su vam dali.
Bar mi recite da ste pušili svoje cigarete? - Nisam.
Treba 36 do 48 sati do neurelptičnog narkotika
da dostigne odgovarajući nivo u krvotoku.
Prvo idu ruke, jagodice i onda cela ruka.
Videli ste žive košmare?
Recite mi šta se događa u svetioniku, recite mi.
Operacije mozga, otvore lobanju i gledaju što bude kada se izvuče.
To su naučili od nacista. Tu su stvorili.
Ko zna za ovo na ostrvu? - Svi.
Sestre, čuvari? - Svi.
Ne možete ostati ovde, misle da sam mrtva i da sam se udavila.
Ako vas potraže, naći će mene. Žao mi je, morate otići.
Vratiću se po vas.
Neću biti ovde, krećem se danju, a novo mesto svake noći.
Mogu vas izvući sa ostrva. - Jeste li me čuli?
Jedini odlazak je feribot i oni ga kontrolišu, nikada nećete otići.
Imao sam prijatelja, bio sam juče sa njim, ali smo se razdvojili.
Videli ste ga? - Nemate prijatelje.
Tu ste.
Pitali smo se kada ćete da se pojavite. Sedite.
Idete u šetnju? - Razgledao sam.
Uživate u poslednjem daru? - Šta?
Božijem daru, nasilju?
Kada sam sišao i video drvo u sobi koje je mi je pružilo božansku ruku.
Bog voli nasilje.
Nisam primetio. - Nego šta.
Zašto bi ga inače bilo toliko?
To smo mi, vodimo ratove, palimo žrtve, to su tela
naše braće i to zato što nam je Bog dao nasilje da ga vodimo
njemu u čast.
Mislio sam da nam je Bog dao moral i red.
Nije ga bilo u oluji, nema ga uopšte, ima samo toga da li
moje nasilje može pobediti vaše.
Nisam nasilan. - Jeste. Kao i oni. To znam jer sam i ja.
Uzde društva nas sputavaju i da vas tretiraju kao mulu, razbili biste
mi lobanju kamenom i izubijali je, zar ne?
Devojka misli da ste bezopasni, da može da vas kontroliše,
ali znam da nije tako. - Ne poznajete me.
Poznajemo se mi stolećima.
Da vam zabijem zub u oko da li biste me sprečili pre nego
što vas oslepim?
Pokušao bih. - To je taj duh.
Gde ste bili? - Razgledao sam ostrvo.
Zaboravio sam da idete sada kada smo pronašli Rejčel.
Veliki sastanak?
U odeljenju C je bio neko nepoznat juče, lako
je savladao opasnog pacijenta.
Vodio je dug razgovor sa paranoičnim šizofreničarem,
Džordžom Nojsom.
Ovo je Nojs, rekao je da se zove Isa, zaluđuje se.
lako, pre dve nedelje, jedan pacijent se toliko uživeo
u priču da ga je prebio. Cigaretu? - Prekinuo sam.
Idete feribotom? - Svakako, završili smo sve.
Mi?
Jeste li ga videli? - Koga?
Mog partnera, Čaka. - Nemate partnera, došli ste sami.
Izgradio sam nešto ovde vredno, i nekada je to pogrešno shvaćeno.
Svi žele to brzo srediti.
Pokušavam da napravim nešto što Ijudi kao vi ne razumeju i neću
odustati bez borbe. - Vidim to.
Recite mi ponovo o partneru. - Kom?
Maršale, idete nekuda? - Prema feribotu.
Drugim je putem. Ako pričekajte, pronaći ću
vam nekoga da vas odvede do pristaništa.
Šta je ovo? - Sedativ, iz predostrožnosti.
Što ćete, ubićete me?
Mislite da zaslužujete? - Zbog provokacije?
Oprostite, što vas ne provocira? Komentari, reči. - Nacisti.
I sećanja, snovi. Reč "trauma" potiče od grčke reči "rana".
A nemačka reč za bol je "traum".
Rane mogu stvoriti čudovišta, a vi ste ranjeni.
I zar ne biste bili? Kada vidite čudovište, morate ga sprečiti.
Ljut sam.
Koliko si u smeni? -18 sati.
Moraš stići do feribota. - Ne. Da.
Ako svet misli da je Čak mrtav, savršen je za eksperimente.
Odveli bi ga samo na jedno mesto.
Umrećeš ako odeš tamo.
Partner mi je, ako ga povređuju, moram da ga spasem.
Ne smem više nikoga da izgubim. - Molim te, ne idi.
Žao mi je, volim ovo jer si mi ti dala.
Ali, to je jedna ružna kravata.
Ne.
Ne mrdaj se, ostani gde si.
Ubićeš me? - Neću.
Zašto si mokra, dušo?
Šta si rekao? - Znaš tačno.
Puška je prazna.
Sedi.
Zaboga, osuši se, prehladićeš se. - Dobro.
Koliko si povredio čuvara? - Ne znam o čemu govoriš?
Da, ovde je, neka dr Šijan pregleda čoveka pre slanja.
Dr Šijan je jutros stigao? - Ne baš, razneo si mi auto,
Voleo sam ga. - Žao mi je.
Drhtavica postaje loša, kako je sa halucinacijama?
Odlazi odavde, Ted, ovo mesto će ti biti kraj.
Nije loše. - Biće gore.
Znam, dr Salondo mi je rekla. - Da? Kada?
Pronašao sam je u pećini, ali je nećete naći.
Ne sumnjam pošto nije stvarna.
Obmane su ozbiljnije nego što sam mislio. Niste na neurolepticima.
Niste ni na čemu. - A šta je ovo?
Reakcije. - Na što, nisam ništa popio na ostrvu.
Klopremezin, ne volim farmakologiju, ali kod tebe...
Klopremezin što ti dajemo posljednja 24 meseca.
Protekle dve godine mi neko daje lekove u Bostonu.
Ne tamo, ovde, pacijent ste ove ustanove.
Nakon svega viđenog ovde, stvarno mislite da ćete me uveriti da
sam lud. Znate li sa kojim Ijudima radim svaki dan, ja sam maršal.
Bili ste, evo prijavnice, upali ste u odeljenje C, dokaz 67-mom pacijentu.
Da ste stigli na kopno, razotkrili biste ovo mesto.
Ali niste pogledali, pročitajte sada, samo napred.
Pacijent je inteligentan i halucinira,
ima orden, trenutno je ovde na lečenju.
Bivši maršal, nema leka za nasilje, ne pokazuje kajanje za zločin jer
ga poriče, zločin se odigrao u fantaziji, sužava se na istinu...
Dosta mi je, gde mi je partner, gde je Čak?
Pokušajmo drugačije, devojačko prezime vaše žene je Canal.
Ne govorite o njoj. - Moram.
Vidite li nešto zajedničko u ovim imenima?
Što vidiš? - Ako ste ista učinili mom partneru, to je kršenje.
Endru, koncentriši se, šta vidiš? Imaju ista slova.
Edvard Danijels ima isto slova kao i Endru Lejtis kao i
Rejčel Salondo i Dolores Canal. To su anagrami.
To vam je taktika, neće uspeti. - Došli ste zbog istine, evo je.
Ime ti je Endru Lejtis, 67-mi pacijent si ti.
Lažeš. - Primljen si ovde sudskim nalogom pre 24 meseca,
zločin ti je užasan, kada ne možeš sebi da oprostiš
pa si izmislio drugo "ja".
Da stanemo na činjenicama. - Stvorio si priču u kojoj nisi ubica
nego heroj, maršal, ovde si zbog slučaja i razotkrio si zaveru
da sve što ti kažemo možeš odbaciti kao laži, Endru.
Ime mi je Edvard Danijels. - Dve godine slušam fantaziju, znam sve.
Pacijent 67, oluja, Rejčel Salondo, nestali partner, san svake večeri.
Bio si u ratu, ali nisi ubio čuvare.
Voleo bih da te pustim da živiš u svetu mašte, ali si nasilan
i opasan, ti si najopasniji pacijent.
Pre dve nedelje si napao Džordža Nojsa.
Stao sam ti na put, zbog tebe su prebili Nojsa. - Naravno da ne.
Daj razlog zašto bih ga prebio? - Jer te je nazvao Lidisom,
a ti bi učinio sve da ne budeš on. Imam transkript razgovora
sa Nojsom. U pitanju ste ti i Lejtis, sve vreme.
Ovo je meni i njemu. - Kada pitaš šta mu se dogodilo sa licem,
on kaže i citiram "Ti si ovo uradio". - Mislio je da je moja krivica.
Gotovo si ga ubio. Upravnik i odbor su odlučili da će, ako te ne
povratimo u prisebnost sada, biti urađene mere da se
osigura da više nikoga ne povrediš. Uradiće ti lobotomiju.
Razumem.
Ako ne igram igru, dr Naering će me pretvoriti u duha.
A moj partner, reći ćete da je to obrambeni mehanizam.
Zdravo, šefe.
Šta se ovde događa?
Radiš za njega?
Nije bilo drugog načina, neko je morao da te čuva.
Gledao si me svakog trena. Ko si ti?
Ne prepoznaješ me? Ja sam tvoj glavni psihijatar dve godine.
Ja sam Lester Šijan.
Rekao sam ti za svoju ženu, sišao sam niz liticu da dođem do tebe.
Verovao sam ti, reskirao sam sve da dođem ovde. - Znam.
Ponestaje vremena, zakleo sam se pred odborom da mogu
da sprovedem najradikalniju igru ikada u psihijatriji i da će
te povratiti, i, ako izigramo, da ćeš uvideti koliko je nemoguće.
Dva dana si u pogrešnom mestu, reci mi, gde su nacistički eksperimenti?
Slušaj me, ako ne uspemo sa tobom, onda je sve uništeno.
Mi smo na liniji rata. Sada se sve svodi na tebe.
Ne mrdajte. - Endru, ne.
Zovem se Edvard Danijels. Ovaj je napunjen, znam po težini.
Siguran si? - Moji inicijali su sa strane, ima deset metaka.
Nećete me zezati. - Onda udri jer ćeš jedino tako
otići sa ostrva.
Endru, molim te, nemoj.
Moj pištolj.
Što ste uradili sa mojim pištoljem? - To je igračka, govorimo ti istinu.
Dolores je bila luda, depresija, samoubilačka.
Ti si pio, klonio se, ignorisao sve što su ti svi govorili, preselili
ste se u kolibu kada je namerno zapalila vaš stan.
Lažete.
Tvoja deca. Simon, Henri. - Nemam decu.
Tvoja žena ih je udavila u kolibi kod jezera.
Devojčica koju sanjaš svake večeri. - Nisam imao devojčicu.
Ona koja ti govori da si trebao da je spaseš, da si sve trebao da ih spaseš.
Tvoja kćer, zvala se Rejčel. Poreći ćeš da je živela?
Tako mi je žao.
Rekla sam ti da ne dolaziš ovamo. Ovo će biti tvoj kraj.
Vratio sam se, našli smo ih u Oklahomi.
Stali smo na deset mesta između ovde i Tulse, spavaću nedelju dana.
Dolores?
Dušo, zašto si mokra? - Nedostajao si mi.
Želim da odemo kući. - Jesi kod kuće.
Gde su deca?
U školi su.
Subota je, dušo, danas nema škole.
Moja škola radi.
Bože...
Bože.
Hajde.
Ne, molim te, Bože.
Stavićemo ih unutra, osušićemo ih, promenićemo im odeću.
Biće kao lutke.
Sutra ćemo ih odvesti na piknik.
Ako si me ikada volela, prestani da govoriš.
Volim te.
Samo me oslobodi.
Dušo...
Okupaćemo ih.
Volim te. - I ja te toliko volim.
Dušo...
Endru, čuješ li me? - Rejčel?
Koja Rejčel? - Lejtis, moja kćer.
Zašto si ovde?
Jer sam ubio ženu. - Zašto si to uradio?
Jer je ubila našu decu, rekla mi je da pustim.
Ko je Ted Danijels? - Ne postoji. Ni Rejčel Salondo, izmislio sam ih.
Zašto? - Moraš to izgovoriti.
Kada je prvi put pokušala da se ubije, Dolores mi je rekla da
joj insekt živi u mozgu, da oseća kako joj udara u lobanju.
To mi je rekla, a nisam je slušao.
Toliko sam je voleo.
Zašto si ih izmislio? - Jer ne mogu shvatiti da je
Dolores ubila našu decu.
Ja sam ih ubio jer joj nisam pomogao.
Ja sam ih ubio.
Ja se bojim sledećeg, jednom smo se probili pre devet meseci
i onda si reagovao. - Ne sećam se toga.
Znam, resetuješ se kao traka koja stalno ide.
Nadam se da će ovo biti dovoljno za zaustavljanje da se ne ponavlja.
Moram da znam da si prihvatio stvarnost.
Pošli ste za mnom, pomogli ste mi kada niko drugi nije hteo.
Zovem se Endru Lejtis i ubio sam ženu na proleće '52.
Kako smo od jutros? - Dobro, vi?
Ne žalim se.
Šta je naredni potez? - Ti reci.
Moram da odem odavde, Čak, natrag na kopno,
šta god da se događa ovde, loše je.
Ne brini, neće nas uhvatiti.
Previše smo pametni za njih. - I jesmo.
Zapitam se ovde. - Šta to?
Šta bi bilo gore, živeti kao čudovište ili umreti kao dobar čovek?
Ted?